У х в а л а  
 
21 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 336/3583/20
провадження № 61-20928ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                           Стрільчука В. А.,
розглянув касаційну скаргу казенного підприємства «Науково-виробничого комплекса «Іскра» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя                 від 19 травня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду                    м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра», третя особа - Запорізьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів, про скасування наказу про звільнення від 15 червня 2020 року № 933-к, поновлення на роботі ОСОБА_1 і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
В с т а н о в и в:
У липні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до Шевченківського районного суду         м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом, в якому просив:
1)     визнати незаконним наказ казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра» (далі - КП НВК «Іскра») від 15 червня 2020 року № 933-к про своє звільнення згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України за станом здоров`я та скасувати його; 
2)     поновити його на роботі в КП НВК «Іскра» у комбінаті харчування кухарем;
3)     стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37 558,40 грн з розрахунку середньоденної заробітної плати 387,20 грн за 11 робочих днів червня 2020 року -                                     4 259,20 грн, за 23 робочих дні липня 2020 року - 8 905,60 грн, за 20 робочих днів серпня 2020 року -  70 744,00 грн, за 22 робочих дні вересня 2020 року - 8 518,40 грн, за 21 робочий день жовтня 2020 року - 8 131,20 грн; 
4)     відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано наказ КП «НВК «Іскра» від 15 червня 2020 року № 933-к року про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України за станом здоров`я ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в КП «НВК «Іскра» кухарем у комбінаті харчування.
Стягнено з КП «НВК Комплекс «Іскра» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37 558,40 грн. 
Стягнено з КП «НВК «Іскра» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя                                    від 03 червня 2021 року стягнено з КП «НВК Комплекс «Іскра» на користь                   ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 52 659,20 грн.
Постановою  Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року апеляційну скаргу КП «НВК Комплекс «Іскра» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року у цій справі залишено без змін.
22 грудня 2021 року КП «НВК Комплекс «Іскра»надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши касаційну скаргу КП «НВК Комплекс «Іскра», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на       01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2021 року становить 2 270,00 грн.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є  визнання незаконним наказ, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 37 558,40 грн та моральної шкоди - 20 000,00 грн, тому ціна позову в даній справі становить 57 558,40, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00 грн).
Верховний Суд урахував ціну, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Разом із цим, у касаційній скарзі заявник посилається на обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Крім того, судами попередніх інстанцій проігноровано окремі положення правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі                                               № 521/17982/16-ц.
Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
Посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано.
З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що розгляд касаційної скарги КП «НВК Комплекс «Іскра» забезпечить єдність судової практики і є пріоритетним у порівнянні з малозначним характером справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням указаного, оскільки КП «НВККомплекс «Іскра» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Казенного підприємства «Науково-виробничого комплексу «Іскра» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра», третя особа - Запорізьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів, про скасування наказу про звільнення № 933-к від       15 червня 2020 року, поновлення на роботі ОСОБА_1 і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. М. Ігнатенко
                                                                                                                
             С. О. Карпенко
                                                                                                                
            В. А. Стрільчук