ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №640/7776/21                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Беспалова О.О.,
                                                                                                    Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» про стягнення добровільно не сплаченої суми штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С», в якому стягнення штрафу згідно з рішенням №34 від 26.06.2020 у розмірі 34 000,00 грн. до державного бюджету України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 позов повернуто.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляцій скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що нормами Закону України «Ціни і ціноутворення» не передбачено спеціального строку для оскарження рішення контролюючого органу про застосування адміністративно-господарських санкцій, в судовому порядку. Отже, відповідач мав можливість оскаржити рішенням №34 від 26.06.2020, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України. З цього випливає, що строк оскарження вказаного рішення закінчився 18.01.2021 і відповідно, після його закінчення позивач має право звернення до суду.
Також, позивач посилається на правові висновки Верховного Суду від 26.02.2019 по справі №826/14908/18.
Серед іншого, ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві бажає взяти участь в судовому засідання під час розгляду даної справи.
Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо клопотання позивача про розгляд справи за його участі, колегія суддів зазначає наступне.
Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, серед іншого, вирішує питання про можливість письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Як підтверджено матеріалами справи, предметом оскарження у даній справі, є ухвала про повернення позовної заяви, розгляд якої в суді апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження.
Зважаючи на те, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність перегляду оспорюваної ухвали в судовому засіданні, колегія суддів приходить до переконання, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, отже клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні не підлягає задоволенню.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №34 від 26.06.2020 прийнято керуючись п. 6 ч. 1 ст. 18 та п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення» та ст. 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності».
Позивач стверджує, що вказане рішення отримано відповідачем 17.07.2020.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 №5007-VI (далі - Закон №5007-VI) повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами.
На виконання пунктів 6 та 8 ч. 1 ст. 18 Закону №5007-VI уповноважені органи мають право:
- приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
- звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
За приписами п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону №5007-VI до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за: невиконання приписів уповноважених органів або створення перешкод для виконання покладених на них функцій - штраф у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, дійсно Закон №5007-VI не регулює питання визначення строку оскарження відповідного рішення уповноваженого органу.
Відповідно до частин 1-3 ст. 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.
У разі застосування санкцій за порушення вимог законодавства, зокрема, якщо законом передбачаються мінімальні та максимальні розміри санкцій, враховується принцип пропорційності порушення і покарання. Санкція, що застосовується до суб`єкта господарювання при першому порушенні, не може бути вищою за мінімальну санкцію, передбачену відповідним законом.
У разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами дванадцятим і тринадцятим частини дев`ятої статті 7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу державного нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума санкції стягується в судовому порядку.
Стаття 7 Закону №877-V встановлює перелік розпорядчих документів органів державного нагляду (контролю)
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Згідно із ч. 9 ст. 4 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.
Абзац 2 ч. 9 ст. 7 Закону №877-V встановлює, що розпорядження може передбачати застосування до суб`єкта господарювання санкцій, передбачених законом.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач 29.05.2020 видав Наказ Про проведення позапланового заходу (перевірки) №2617 відповідача, Направлення про проведення заходу №1878. 
16.06.2020 позивач склав Акт б/н про створення перешкод посадовій особі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у проведенні перевірки. Також 16.06.2020 позивач склав Акт №2617-10 перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, яким зафіксовано порушення ст. 11 Закону №877-V, зокрема створення перешкод для виконання покладених на уповноважені органи функцій, не надано документи (інформацію для здійснення позапланової перевірки на підставі направлення №1878 від 29.05.2020 за зверненням гр. ОСОБА_1 ).
Проаналізувавши встановлені обставини та зазначені норми Закону №877-V та Закону №5007-VI, колегія суддів звертає увагу, що позивач видав розпорядчі документи, зокрема, направлення та наказ, які не були виконані ТОВ «ПРОМІНЬ-С», а саме, як зафіксовано в Актах від 16.06.2020: не допущено посадових осіб ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві до проведення позапланового заходу та не надано інформацію на запити контролюючого органу від 03.06.2020 №113 та від 11.06.2020 №119. Як наслідок, до відповідача була застосована адміністративно-господарська санкція - штраф.
Як вже зазначалось вище, за приписами частин 1 та 3 ст. 12 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.
У разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами дванадцятим і тринадцятим частини дев`ятої статті 7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу державного нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума санкції стягується в судовому порядку.
Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що застосування санкції до суб`єкта господарювання за наслідком виявлених порушень може бути застосовано як невід`ємна частина розпорядження разом з вимогою усуну ти виявлені порушення, так і лише у формі рішення уповноваженого органу про застосування відповідної санкції, зокрема штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно зі статтею 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування для обчислення строку оскарження рішення позивача від 26.06.2020 №34 приписів ч. 3 ст. 12 Закону №877-V, а можливість застосування загального строку, визначено КАС України у даному випадку є безпідставною. Відтак, колегія суддів погоджується, що подавши даний позов до суду 23.03.2021, позивач пропустив спеціальний тримісячний строк, встановлений КАС України, а виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог у даній справі виникли після спливу 15 днів для оскарження суб`єктом господарювання рішення від 26.06.2020. Як вірно встановлено судом першої інстанції, поважності причин пропуску зазначено строку позивач не зазначив, натомість невірне розуміння ним порядку обчислення вказаного строку не призводить до визнання поважними таких причин.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява №28090/95, п. 45). Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, п. 33).
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм процесуального права та прийшов до вірного висновку про необхідність повернення позовної заяви у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, а саме визнання неповажними підстав пропуску строку звернення до суду першої інстанції з адміністративним позовом.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у даній справі в суді апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як наслідок, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан