Номер провадження: 22-ц/813/4302/22 
Номер справи місцевого суду: 504/1652/20
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого: Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Проніної Ольги Миколаївни на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив суд зменшити розмір аліментів встановлених рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , щомісячно, у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 17 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до однієї восьмої частини від усіх видів доходу (заробітку), а також за заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2007 року на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_6 , щомісячно, у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 16 квітня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , до однієї восьмої частини від усіх видів доходу (заробітку).
Позивач на обґрунтування своїх вимог зазначив, що в теперішній час у нього з`явилась нова сім`я, він офіційно уклав шлюб, на утриманні має пасинка.
Крім того, позивач стверджує, що висновком МСЕК йому встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, отримання при захисті Батьківщини.
Крім того, заявник стверджує, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, ОСОБА_7 , 1950 р. н., та ОСОБА_8 , 1956 р. н.
За твердженням позивача його мати важко хворіє.
Зокрема, мати – ОСОБА_8 має цукровий діабет ІІ типу, гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, має підтверджене онкозахворювання, та потребує постійного догляду та лікування.
Заявник стверджує, що він не має свого власного житла, винаймає квартиру у АДРЕСА_1 , що тягне за собою значні витрати по оплаті оренди квартири, перебуває на квартирному обліку у ВЧ НОМЕР_1 Балтського гарнізону.
Наказом Командувача Сухопутних військ ЗС України від 26.02.2020 року № 82 він звільнений у запас з військової служби за станом здоров`я.
Позивач стверджує, що в теперішній час він перебуває на обліку в ПФУ, отримує пенсійну допомогу внаслідок інвалідності ІІ групи.
На цій підставі позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання дітей до розміру однієї восьмої частини на кожну дитину.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 року позов ОСОБА_2 – задоволено частково.
Встановлено новий, зменшений, розмір аліментів за заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , уродженця Приморського краю РФ, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї шостої частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Встановлено новий, зменшений, розмір аліментів за рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , уродженця Приморського краю РФ, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі однієї шостої частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, і до 31.01.2024 року, тобто до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття, а потім по одній чверті до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 включно.
Розмір аліментів не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В задоволенні решти позову- відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Проніна Ольга Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач безпідставно просить зменшити розмір аліментів посилаючись на те, що утримує дружину ОСОБА_10 та пасинка ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_10 є директором ДНЗ «Веселка», працює на керівній посаді та отримує заробітну плату, крім того апелянт зазначає, що ОСОБА_10 є дієздатною особою, яка отримує аліменти на утримання ОСОБА_11 , тому твердження позивача про повне матеріальне утримання ОСОБА_10 та пасинка ОСОБА_11 , на думку апелянта, є неправдивими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того апелянт вважає, що утримувати пасинка ОСОБА_11 , відповідно до ст. 268 СК України повинен його біологічний батько, тому встановленого обов`язку щодо утримання неповнолітнього пасинка у позивача немає. Представник ОСОБА_1 адвокат Проніна Ольга Миколаївна в поданій апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції проігноровані надані відповідачем відомості з НАЗК , згідно яких ОСОБА_2 працював військовим комісаром у Савранському районному центрі комплектування та надання соціальної підтримки по березень 2020 року, тобто вже після отримання інвалідності та крім того на думку апелянта, надана до суду довідка МСЕК серії 12 ААБ №718509 від 23.12.2019 року, якою позивачу встановлена друга група інвалідності і пов`язана із захистом Батьківщини не свідчить про неможливість позивача працювати, отримувати дохід та виконувати свої обов`язки щодо утримання своїх неповнолітніх дітей. Апелянт зазначає, що відповідно до декларації поданої НАЗК за 2020 рік позивач задекларував одну квартиру, дві земельні ділянки площею 35150 кв.м, та доходи за рік у розмірі 385330 грн., що на місяць становить приблизно 32000 грн. Апелянт також вважає безпідставними доводи позивача про необхідність утримувати своїх хворих батьків, оскільки жодних доказів щодо їх утримання, купування ліків, проведення реабілітації, тощо позивачем суду не надано. Крім того апелянт стверджує, що у додаткових витратах на дитину батько участі не приймає, обмежуючи участь у вихованні дітей виключно сплатою аліментів.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, задовольнивши позов частково і зменшивши розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на утримання своїх неповнолітніх дітей у розмірі по одній шостій частині на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання судового рішення законної сили і до досягнення повноліття старшою дитиною, а потім одну чверть на молодшу дитину – доньку ОСОБА_12 до досягнення повноліття, з врахуванням наявних у справі доказів, виходив з того, що такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості та виконання такого батьківського обов`язку ніяким чином не поставить позивача у скрутне матеріальне становище.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на користь ОСОБА_1 , щомісячно, у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 17 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 16 квітня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач 15.10.2015 року уклав шлюб з ОСОБА_13 , що встановлено зі змісту свідоцтва про шлюб від 15.10.2015 року серії НОМЕР_3 .
На утриманні ОСОБА_2 перебуває дружина та її син- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що встановлено зі змісту довідки Савранської селищної ради Одеської області № 897 від 12.05.2020 року.
Висновком МСЕК від 23.12.2019 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при захисті Батьківщини, термін дії до 01.01.2021 року.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 14.12.2020 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, отримання при захисті Батьківщини, термін дії до 01.01.2023 року.
ОСОБА_2 є пенсіонером внаслідок захворювання отриманого внаслідок війни, ІІ групи інвалідності, що вбачається зі змісту пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 03.02.2021 року.
ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку у ВЧ НОМЕР_1 Балтського гарнізону з 15.04.2015 року.
Наказом Командувача Сухопутних військ ЗС України від 26.02.2020 року № 82 він звільнений у запас з військової служби за станом здоров`я.
Батьки ОСОБА_2 – мати ОСОБА_8 , батько- ОСОБА_7 є пенсіонерами.
Мати важко хворіє.
Зокрема, мати – ОСОБА_8 має цукровий діабет ІІ типу, гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, має підтверджене онкозахворювання, що перевірено судом з наданих медичних документів, та потребує постійного догляду та лікування, що підтверджено відповідною довідкою № 123/1 від 28.02.2020 року амбулаторією смт Чорноморське Лиманського району Одеської області.
ОСОБА_2 отримує пенсію в розмірі 16380,00 грн. на місяць, що встановлено судом зі змісту довідки про доходи № 2989 2899 7990 1614 Любашівського відділу з обслуговування громадян (сервісний центр) № 2 від 12.05.2020 року.
Відповідачка – ОСОБА_3 отримує соціальну допомогу на дитину- інваліда, що встановлено зі змісту посвідчення серії НОМЕР_4 від 16.08.2010 року.
Крім того, відповідачем надано довідку від 25.10.2019 року № 490 про розмір аліментів які вона отримує від ОСОБА_2 , разом за січень- жовтень 2019 року отримано 70261,89 грн.
Судова колегія виходить з такого.
Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року по справі № 415/4386/16-ц (провадження № 61-21056св18).
В оскаржуваному рішенні від 20.05.2021 року районний суд доречно послався на правову позицію Верховного Суду України, висловленої в постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13, згідно якої розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
При визначені розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання.
В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивач безпідставно просить зменшити розмір аліментів, його матеріальний стан значно не змінився, а стан здоров`я не погіршився аж до того ступеня, який би дав можливість зменшити розмір аліментів.
Вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає неспроможними, з огляду на наступне.
При визначенні розміру аліментів, суд повинен враховувати не лише становище дітей, а і стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
Апеляційний суд вважає доведеною зміну сімейного стану позивача, який 15 жовтня 2015 року уклав шлюб з ОСОБА_13 , з якою спільно проживає однією сім`єю разом з дитиною дружини від іншого шлюбу ОСОБА_11 , 2010 року народження.
Разом з тим  сама по собі реєстрація платником аліментів  шлюбу з подальшим спільним проживанням однією  сім`єю  у зареєстрованому шлюбі без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною і достатньою підставою для зміни розміру аліментів. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що внаслідок отриманого у бойових діях захворювання позивачу надано ІІ групу інвалідності, і призначено пенсійну допомогу на цій підставі у розмірі 16380 грн. Суд також враховує те, що на підставі наказу Командувача Сухопутних військ ЗС України від 26.02.2020 року № 82 позивач звільнений у запас з військової служби за станом здоров`я.
Відповідно до положень статті 1 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Статтею 7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
У свою чергу пунктом 27 Постанови КМУ від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» передбачено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи.
До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
З урахуванням вищенаведених положень законодавства, апеляційний суд констатує, що інвалідність ІІ групи, яка встановлена позивачу у справі, свідчить про тяжку хворобу в особи, адже її встановлюють у разі суттєвих втрат здоров`я в людини, що призводить до істотних обмежень у її життєдіяльності та, зокрема, у можливості здійснювати трудову діяльність під час хвороби, яка призводить до встановлення відповідної групи інвалідності.
Відтак позивач у справі слушно вказав, що наданими ним доказами підтверджується наявність в нього тяжкої хвороби, спричиненої внаслідок бойових дій, яка призвела до призначення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, апеляційний суд вважає, що наявність в особи хвороби, яка безпосередньо передує визнанню такої особи у визначеному законодавством порядку особою з інвалідністю ІІ групи, свідчить про тяжкість захворювання та наявність суттєвих обмежень та можливостей щодо працевлаштування під час протікання такої хвороби.
При цьому колегія суддів також враховує й той факт, що інвалідність первісно була встановлена на строк до 01.01.2021 року і в подальшому була продовжена позивачу на строк до 01.01.2023 року.
Зважаючи на те, що позивач надав суду належні, допустимі та достатні докази щодо зміни свого сімейного стану та погіршення його стану здоров`я, на думку колегії суддів, визначений районним судом в порядку зміни раніше встановленого судовим рішенням розміру аліментів, новий розмір аліментів на двох дітей - по одній шостій частині на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання судового рішення законної сили і до досягнення повноліття старшою дитиною, а потім одну чверть на молодшу дитину – доньку ОСОБА_12 до досягнення повноліття відповідає балансу інтересів сторін у вигляді належного рівня майнового стану відповідача та достатнім рівнем утримання і майнового забезпечення дітей позивачем. Крім того зазначений розмір аліментів також не призведе позивача до скрутного матеріального становища.
Інші доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки в своєму рішенні суд першої інстанції також керувався висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 відповідно до якого зміна сімейного стану позивача, зокрема одруження, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Навіть народження дитини від нового шлюбу не стане безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дітей від попереднього шлюбу.
З огляду на вказане судом першої інстанції взято до уваги те, що пасинок ОСОБА_11 має власних батьків і мати дитини не позбавлена можливості звернутись до суду із позовом про стягнення з батька дитини аліментів на утримання дитини, тому встановленого законодавством обов`язку щодо утримання неповнолітнього пасинка у позивача немає. 
Судом першої інстанції також взято до уваги, що дружина позивача працює завідувачем ДНЗ «Веселка» та отримує заробітну плату, встановлено також, що мати позивача і батько отримують пенсію від держави. Витрати позивача ОСОБА_2 на лікування його матері ОСОБА_8 документально не підтвердженні, як і не підтверджена і участь позивача у цих витратах, а відсутність у позивача власного житла та оренда ним житла для своєї сім`ї не може бути прийнята судом як істотна обставина в розумінні ст. 192 СК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Разом з тим, суд першої інстанції роз`яснює сторонам положення ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Проніної Ольги Миколаївни – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено: 25.01.2022 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:        О.В.Князюк

                                                       А.П. Заїкін