Головуючий І інстанції: І.Г. Ясиновський

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 р. 	Справа № 440/12531/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Судді-доповідача Ральченка І.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по справі № 440/12531/21
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області викладене у листі № 10379-9465/Я-02/8-1600/21 від 28.09.2021 про здійснення позивачу перерахунку пенсії у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати та застосування обмеження пенсії максимальним розміром;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури №21-303 вих21 від 22.03.2021 без обмеження її граничним розміром;
- перерахунок пенсії та її виплату без обмеження її граничним розміром здійснити з 31.08.2021, а саме з дня його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області;
- здійснити виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, визначеної довідкою Полтавської обласної прокуратури №21-303 вих21 від 22.03.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Полтавської обласної прокуратури №21-303 вих21 від 22.03.2021, з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням  суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а, та наявність у ОСОБА_1 права на перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається   в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полатвській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ.
05.03.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії  відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 “Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури” у розмірі 90%  від заробітної плати, без обмеження її розміру. До заяви було додано довідку прокуратури Полтавської області №18-251 вих.20 від 03.03.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, за відповідною посадою старший прокурор прокуратури, яка прирівняна до посади прокурор прокуратури за нормами, чинними на 06.09.2017. 
За результатами розгляду заяви позивача рішенням відповідача № 60 від 06.03.2020 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії.
Вважаючи неправомірним рішення відповідача, позивач оскаржив його в судовому порядку. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі № 440/2145/20 визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №8 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області від 06 березня 2020 року №60. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Полтавської області №18-251 вих.20 від 03.03.2020, та здійснити відповідні виплати з урахуванням фактично сплачених сум. 
22.03.2021  позивачу  Полтавською обласною прокуратурою видано довідку №21-303 вих.21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 та керуючись статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" за відповідною посадою старший прокурор прокуратури, яка прирівняна до посади прокурор прокуратури окружної прокуратури станом на 15.03.2021 становить 48533,33 грн.
31.08.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки без обмеження її максимальним розміром з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці Полтавської обласної прокуратури №21-303вих 21 від 22.03.2021.
За результатами розгляду заяви позивача відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2021 року на підставі довідки №21-303вих 21 від 22.03.2021, виходячи з 60 відсотків від місячної заробітної плати, обмеживши розмір пенсії її максимальним розміром – 17 690,00 грн та з 01.7.20211 - 18540,00 грн, про що позивача повідомлено листом від 28.09.2021 № 10379-9465/Я-02/8-1600/21 та підтверджено протоколом про перерахунок пенсії позивача. 
Позивач,  не погоджуючись  з рішенням відповідача, оформленим  листом від 28.09.2021 № 10379-9465/Я-02/8-1600/21, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того,  при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватися норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тому пенсія позивача підлягає перерахунку, виходячи із розміру 90% (в редакції станом на час призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ) від розміру заробітної плати, що визначена у довідці Полтавської обласної прокуратури від 22.03.2021 №21-303 вих.21.
Проте, вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років без обмеження її граничним розміром є необгрунтованими, оскільки  перевищення пенсії позивача максимальним розміром стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, погоджується з висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно зі  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
На час призначення позивачу пенсії (2006) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися  статтею 50-1 Закону “Про прокуратуру” № 1789-ХІІ  (до 15 липня 2015 року) (далі - Закон № 1789-ХІІ).
За змістом статті 2 Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"  (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.        
Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.
При цьому, абзацом 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Абзацом 2 цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.
Колегія суддів зазначає, що положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.
15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого, норми Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.
Відповідно до абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
 Так, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
Колегія суддів звертає увагу, що положення абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII “Про прокуратуру” не визнавалися Конституційним Судом України  такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже є чинними і підлягають виконанню. 
Аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 N  20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява №  2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява №  17767/08)).
Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.
Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду від 21.12.2021 по справі № 580/5962/20.
Згідно з ч. 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Щодо доводів апелянта про не врахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові  від 04.03.2021 у справі №   589/3997/16-а, судова колегія зазначає, що колегія суддів Верховного Суду у справі № 580/5962/20 відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформулювала правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №   3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №   3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону №   1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №   1697-VII.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.  
Керуючись ст. ст. 308,  311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по справі № 440/12531/21  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов