ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       21 грудня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 719/286/21
                                                                Провадження №22-ц/822/1136/21
       Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Литвинюк І.М.,
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар – Герман Я.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Цицак В.Л., 

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частки у спільному майні.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що за рішенням судів після розірвання шлюбу між сторонами за ОСОБА_1 , зокрема, визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; вказане право зареєстровано в Державному реєстрі. 
В подальшому рішенням суду також встановлено порядок користування спірною квартирою, який відповідач ОСОБА_2 ігнорувала, чинила перешкоди у користуванні спірним майном. Такі дії останньої стали підставою для звернення в поліцію із відповідними заявами та до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, який судом задоволено. 
Зазначав, що незважаючи на судові рішення, неодноразові особисті звернення до ОСОБА_2 щодо вирішення конфлікту, остання продовжує вчиняти перешкоди, не допускаючи ОСОБА_1 в квартиру. 
Просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в сумі 223 947 грн та судові витрати.
Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
На рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021  року представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що висновок суду про те, що у відповідача відсутня фінансова можливість сплати грошової компенсації і виходячи з розміру доходу відповідача для неї буде надмірним фінансовим тягарем сплата компенсації вартості частки у спільному майні у розмірі, запропонованому позивачем, суперечить вимогам ст. 364 ЦК України, оскільки право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання, і терміни сплати такої компенсації законодавством не визначено. 
Спірна квартира є неподільною річчю, через що й було виділено кожному з співвласників в користування відповідні приміщення. Суд залишив поза увагою технічні характеристики квартири, зазначені в звіті про оцінку, які підтверджують неможливість її поділу на два самостійні об`єкти. 
Судом не взято до уваги саме підстави звернення до суду з позовом, а саме, перешкоди, які мають тривалий характер, які чинить ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в реалізації прав власника майна і іншого способу захисту порушеного права ОСОБА_4 не має.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів на обґрунтування неподільності спірного майна, оскільки сам факт знаходження спірної квартири на четвертому поверсі житлового будинку не свідчить про неможливість переобладнання такої на два самостійні об`єкти.
Окрім того, позивачем не надано доказів наявності у ОСОБА_2 фінансової можливості сплатити грошову компенсацію. Сам факт працевлаштування відповідача не є достатнім доказом на підтвердження спроможності останньої сплатити компенсацію. Більше того, виходячи із розміру доходу відповідача, на думку суду, для ОСОБА_2 буде надмірним фінансовим тягарем сплата компенсації вартості частки у спільному майні у запропонованому позивачем розмірі.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області  від 16 грудня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Рішеннями Новодністровського міського суду Чернівецької області  від 28 січня 2016 року та Апеляційного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року вирішено питання про поділ майна подружжя. Так,  рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року визнано квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та визнано за останнім право власності на 1/2 частину вищезгаданої квартири.
28 жовтня 2016 року реєстратором Новодністровської міської ради Чернівецької області Дзюбенко Х.П. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 248616503 від 17 березня 2021 року.
Вказана квартира на даний час перебуває у спільній частковій власності сторін, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 273266957 від 03 вересня 2021року.
08 лютого 2018 року рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 квітня 2018 року, встановлено порядок користування спірною квартирою.
Як вбачається з листів Новодністровського ВП КВП ГУНП в Чернівецькій області, у липні-серпні 2018 року між сторонами у справі існували конфліктні відносини щодо спільного майна, внаслідок чого ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, який рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року, що набрало законної сили 15 травня 2019 року, задоволено.
На виконання вказаного рішення суду, в межах виконавчого провадження №59636456, 28 жовтня 2019 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 дублікат ключів від спірної квартири та зобов`язувалася дотримуватися порядку користування квартирою.
У квітні – травні 2021 року між сторонами знову виник конфлікт щодо користування спільною власністю, внаслідок чого ОСОБА_1 звертався у поліцію.
Позивачем надано звіт № 83/21 про незалежну оцінку вартості майна: 1/2  частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , складений оцінювачем ОСОБА_7 28 квітня 2021 року, згідно з яким останній рекомендує ринкову вартість 1/2 частини вказаної трикімнатної квартири станом на дату оцінки 27 квітня 2021 року визначити в сумі 223 947 грн. без урахування ПДВ.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює двірником в ТзОВ «Аванті+» з 01 березня 2019 року та у період з травня по серпень 2021 року отримала дохів в розмірі 19 320 грн, що підтверджується довідкою № 32 від 29 вересня 2021 року.
Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Також у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
З урахуванням закріплених у пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, суди мають встановити, зокрема, чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс16 і вона є незмінною.
Ураховуючи наведене, слід дійти висновку, що припинення права власності позивача на 1/2 частку квартири можливе лише за умови встановлення судами спроможності іншого співвласника цього майна виплатити компенсацію вартості відповідної частки у праві власності позивачу та за відсутності в нього надмірного тягаря щодо її сплати.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 464/4759/19.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що однією з обов`язкових умов для стягнення компенсації вартості частки у спільному майні з відповідача є неподільність майна та наявність фінансової спроможності іншого співвласника сплатити таку компенсацію. Тягар доказування наявності даних обставин покладається саме на позивача.
Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що спірна квартира є неподільною, а також спроможності іншого співвласника цього майна виплатити компенсацію вартості відповідної частки у праві власності позивачу та за відсутності в нього надмірного тягаря щодо її сплати.
За таких обставин, суд першої інстанції, належним чином дослідивши подані сторонами докази, врахувавши положення статей 319, 358, 364 ЦК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 ..
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19), не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини та не є тотожними.
Відповідно до частини першої – четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційну скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 22 грудня 2021 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк
Судді:                                                                Н.К. Височанська
                                                                               І.Н. Лисак