ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/728/14-а                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,
          за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,
                                                            
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.12.2013 року № 0029761702 ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів Київської області, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем:  податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного  декларування 1104975,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача про порушення позивачем абз. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо не оподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага, оскільки банком анульовано заборгованість за кредитними договорами, є безпідставними, позаяк банком не було анульовано борг за кредитними договорами, оскільки ним і надалі проводяться заходи щодо стягнення такого боргу, що підтверджується відкритими виконавчими провадженнями щодо виконання виконавчих написів нотаріусів про звернення стягнення на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення.
Постановою Верховного Суду від 31 липня 2018 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року  позовну заяву залишено без розгляду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 скасовано, а справу направлено  до суду першої інстанції  для продовження розгляду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у  Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області № 0029761702 від 04.12.2013.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі Головним управлінням ДПС у Київській області вказано, що позивач отримав дохід від податкового агента ПАТ "БТА Банк" у розмірі 5211505,97 грн як додаткове благо внаслідок анулювання (прощення) заборгованості по кредитним договорам. Проте позивачем не утримано та не перераховано податку до бюджету з отриманого доходу, що є порушенням закону та тягне за собою визначену законом відповідальність.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 28.10.2013 по 01.11.2013 на підставі п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, контролюючим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань отриманих ним доходів, як додаткове благо за 2012 рік суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства до закінчення строку позовної давності за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.
За підсумками проведеної перевірки було складено акт №274/17-2/2086413058 від 08.11.2013, яким встановлено порушення абз. "д" п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 883980,00 грн.
Відповідно до акту перевірки, наявність порушень абз. "д" п.п.164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України обумовлено тим, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України ПАТ "БТА Банк" в ІV кварталі 2012 року було виплачено дохід у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 в сумі 5211505,97 грн. Такий висновок податкового органу про не оподаткування доходу, отриманого позивачем від податкового агента ПАТ "БТА Банк" у вигляді суми анульованого (прощеного) боргу згідно кредитних договорів, укладених між позивачем та ПАТ "БТА Банк", ґрунтуються на тому, що анулювання заборгованості є додатковим благом в розумінні абз. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та з якого утримується та перераховується до бюджету податок з доходів фізичних осіб. У зв`язку з зазначеним податковий орган вважає, що позивач зобов`язаний був нарахувати податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.
На підставі акту перевірки ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.12.2013 №0029761702, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб" у розмірі 1104975 грн (883980 грн - за основним платежем, 220995 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями).
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок списання банком заборгованості за кредитом за рахунок страхового резерву правовідносини між банком як кредитором та боржником за кредитним договором не припиняються, оскільки в такому випадку банк залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до вимог чинного законодавства України.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п. 164. 1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Статтею 159 Податкового кодексу України визначено порядок врегулювання безнадійної або сумнівної заборгованості, особливості формування резервів банками та небанківськими фінансовими установами та порядок відшкодування банками сум безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву.
Відповідно до п.п.159.4.1 п. 159.4 ст. 159 Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172 було затверджено "Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву" (надалі - Порядок №172).
Пунктом. 4 Порядку №172 передбачено, що банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за всіма активними банківськими операціями з пов`язаними особами, за операціями з пайовими цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, а також безнадійну дебіторську заборгованість за розрахунками з працівниками банку та за господарською діяльністю банку за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених Податковим кодексом України.
ПАТ "БТА Банк" внаслідок виконання Постанови Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172 відшкодовано в балансі Банку борг ОСОБА_1 перед банком за кредитними договорами №086/06б від 12.06.2007 на суму 486303,32 доларів США та №002/001/08-22-1 від 12.03.2008 на суму 1324483,53 грн. за рахунок створеного Банком резерву та його суму враховано на позабалансовому рахунку, про що було повідомлено позичальника - ОСОБА_1 листами від 10.01.2013 №09-03/180 та №09-03/178.
Пунктом 7 Порядку №172 встановлено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що з матеріалів справи вбачається, що Банком продовжувалось ведення претензійної роботи щодо ОСОБА_1 , що підтверджується наступними доказами: виконавчими написами, вчинені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В.В. 29.09.2009 за №324, №325, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "БТА Банк" предмету іпотеки - будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; у ВДВС Києво-Святошинського РУЮ знаходяться виконавчі провадження №16605968 та №16606120 щодо виконання виконавчих написів №324 та №325 від 29.09.2009 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу про звернення стягнення на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці за тією ж адресою, які належать боржнику - ОСОБА_1 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимоги ВАТ "БТА Банк" в сумі 2774167,77 грн. та в сумі 896833,03 грн. відповідно; листами ПАТ "БТА Банк" 10.01.2013 №09-03/180 та №09-03/178, в яких зазначено, що Банк і надалі буде проводити заходи щодо погашення боргу.
Відповідно до п.п.14.1.47. п. 14.1. ст. 14 Податкового Кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Пунктом 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Статтею 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відносини, що виникають між банком та його клієнтами з питань надання банківських послуг, в тому числі надання кредитів є питаннями цивільно-правових відносин, а саме питаннями зобов`язального права, які регулюються актами цивільного законодавства України, в тому числі нормами Цивільного кодексу України.
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Виходячи з аналізу норм Постанови Правління Національного банку України 01.06.2011 №172 та Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку,  що кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ "БТА Банк" не є прощеною та зобов`язання позивача по кредитним договорам з банком не припиняються, оскільки у банку залишається право вимагати повернення несплаченої суми кредиту. Враховуючи наведене, заборгованість, списана ПАТ "БТА Банк" за рахунок коштів страхового резерву, не є анульованою заборгованістю.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які рішення ПАТ "БТА Банк" щодо припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами №086/06б від 12.06.2007 та №002/001/08-22-1 від 12.03.2008 шляхом прощення боргу.
Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно того, що внаслідок списання банком заборгованості за кредитом за рахунок страхового резерву правовідносини між банком як кредитором та боржником за кредитним договором не припиняються, оскільки в такому випадку банк залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до вимог чинного законодавства України. Натомість, обов`язковою ознакою анулювання (прощення) кредитором заборгованості є повне припинення зобов`язання боржника перед кредитором, яке в даній спірній ситуації регулюється статтями 509, 526, 605 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі №825/4309/13-а, від 24 січня 2019 року у справі №808/890/16, від 30.07.2019 року № 810/4482/16.
Поряд з цим, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі, у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При  прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Аналогічна правова позиція щодо подібних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 № 810/4482/16.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаних правових позицій Верховного Суду, які під час розгляду справи були правомірно враховані судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Окрім того, при апеляційному розгляді справи колегія суддів враховує, що частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, довести правомірність своїх дій чи рішення відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний саме суб`єкт владних повноважень.
Поряд з цим, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 31 липня 2018 року, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду, зазначив, що судами попередній інстанцій не витребовувався та не досліджувався податковий розрахунок суми доходу направлений банком податковому органу, а також розрахунок збільшеного (визначеного) грошового зобов`язання з податку на доходи фізичної особи (позивача у справі), виходячи із суми анульованого тіла кредиту, суми відсотків та комісії. Не перевірявся факт належного повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу. Судами попередній інстанцій не вирішувалося питання  про доцільність залучення  кредитора (банку) як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.
Відповідно до ч.5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані  рішення, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій при новому розгляд справи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 було зобов`язано податковий орган надати суду належним чином засвідчені копії: податкового розрахунку суми доходу, який направлявся банком, а також розрахунок збільшеного (визначеного) грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (позивача у справі), виходячи із суми анульованого тіла кредиту, суми відсотків та комісії; доказів повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу; належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання; усіх документів (інформації), які стали підставами для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року повторно зобов`язано податковий орган надати витребувані судом документи.
Однак податковим органом на неодноразову вимогу суду першої інстанції не надано витребовуваних документів у зв`язку з чим, з огляду на положення частини дев`ятої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, суд правомірно вирішив розглянути справу за наявними у ній доказами.
Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Натомість відповідачем як суб`єктом владних повноважень під час апеляційного розгляду справи не надано податкового розрахунку суми доходу, який направлявся банком, а також розрахунку збільшеного (визначеного) грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (позивача у справі), виходячи із суми анульованого тіла кредиту, суми відсотків та комісії; доказів повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу; належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Київського окружного адміністративного суду, що відповідач по справі не довів належними та допустимими доказами правомірність свого рішення та не спростував доводи позивача.
Враховуючи вищенаведені норми закону, наявні в матеріалах справи докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у  Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області № 0029761702 від 04.12.2013.
При цьому, інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, позаяк апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені в суді першої інстанції, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. 
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    Я. М. Василенко 

Повний текст постанови складено 09.02.2022.