ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1859/21 Справа № 215/3740/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності,                          ОСОБА_1 ,
захисника                                                         Колєсніка С.В.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року водій ОСОБА_1 05 лютого 2021 року о 00:35 год. в м.Кривому Розі по вул.С.Колачевського біля буд. 81/1 керував транспортним засобом BMW 528і, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння (канабіодне). Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком №175 КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР. Правопорушення зафіксовано на бодікамеру АЕ 00175. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що апеляційну скаргу вперше подав до суду 19 липня 2021 року, тобто в строк.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що інкриміноване йому діяння відповідно до протоколу вчинено ним 05 лютого 2021 року, тобто до вступу в законну силу Закону №1231-IX від 16 лютого 2021 року, при цьому сам протокол складено більше ніж через три місяці, а саме 30 травня 2021 року. Зазначає, що огляд було проведено з порушеннями, а саме через 4 години після зупинки транспортного засобу працівниками поліції. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
       Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 09 липня 2021 року за участю ОСОБА_1 та його захисника. З матеріалів вбачається, що вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано 19 липня 2021 року до Третього апеляційного адміністративного суду, тобто у строк на апеляційне оскарження, однак до неналежного суду, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року було відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , після чого вдруге апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 07 вересня 2021 року до Дніпровського апеляційного суду, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, проте до належного суду, у зв`язку з чим постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто як таку, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження. Враховуючи викладене, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні. 
Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; висновком КП “КБЛзНПД” ДОР, відповідно до якого  ОСОБА_1  перебуває у стані наркотичного сп`яніння;відеозаписом з бодікамери поліцейського, яким підтверджуються викладені у протокол і про адміністративне правопорушення обставини, а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт керування  ОСОБА_1  05 лютого 2021 року транспортним засобом устані наркотичного сп`яніння.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не оскаржує як факт керування транспортним засобом 05 лютого 2021 року, так і перебування у цей день у стані наркотичного сп`яніння.
       Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про закриття справи через те, що протокол було складено після спливу 3-місячного строку притягнення до адміністративної відповідальності (які діяли до вступу у силу Закону № 1231-ІХ від 16 лютого 2021 року), були предметом розгляду суду першої інстанції та їм було надано відповідну оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що доводи сторони захисту про сплив строку накладення стягнення не беруться до уваги, оскільки згідно ч. 3 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення, та на час розгляду справи ст. 38 КУпАП передбачено річний строк для накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, а норми Кодексу, які передбачали 3-місячний строк для накладення стягнення, втратили чинність згідно Закону України №1231-Х від 16 лютого 2021 року. При цьому, оскільки даним Законом відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП не була посилена, підстав для застосування ст. 38 КУпАП в старій редакції немає.
Той факт, що протокол про адміністративне правопорушення складено не в день вчинення правопорушення, не є підставою для визнання його недопустимим доказом з огляду на те, що з системного аналізу ст. 254 КУпАП слідує, що протокол про адміністративне правопорушення складається лише після встановлення факту порушення вимог КУпАП, при цьому факт керування особою транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння встановлюється працівниками поліції на підставі відповідного висновку закладу охорони здоров`я.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом, при його складанні дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст.ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. 
Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення той факт, що огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння було проведено з порушеннями, а саме через 4 години після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, оскільки як відомо з загальнодоступних джерел терміни виведення наркотиків з крові значно варіюються в залежності від характеристик препарату, особливостей вживання, індивідуальних особливостей організму, максимальна концентрація в крові спостерігається в перші години після прийому, а ось сліди наркотику та продукти його розпаду залишаються в кровотоці кілька діб, для виведення наркотиків і їх метаболітів нирками навіть після одноразового прийому потрібно кілька днів, а при систематичному вживанні кілька днів або місяців. При цьому як слідує з наявних у матеріалах справи доказів та не заперечується останнім він увесь час після зупинки транспортного засобу та до проходження огляду у медичному закладі знаходився в полі зору працівників поліції, не вживав будь-які заборонені речовини.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм було надано відповідну оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції, та оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Постанову Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот