23.02.22
22-ц/812/369/22
Справа № 487/3970/20 Головуючий у 1-й інстанції Нікітін Д. Г.
Провадження № 22ц/812/369/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О. 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 лютого 2022 року                                                 м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,
із секретарем: Андрієнко Л. Д.,
за участю: представника відповідача – Сімцис Ю. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Нікітіна Д. Г. в залі суду в місті Миколаєві об 11 годині 50 хвилин зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» 
(далі – АТ «Миколаївгаз»),
Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Миколаївгаз Збут»
про захист прав споживачів, визнання певних дій незаконними, 
зобов`язання вчинити певні дії 
та відшкодувати компенсацію моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А: 

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Миколаївгаз», ТОВ «Миколаївгаз Збут», вимоги за яким уточнила та виклала їх у своїй відповіді на відзив 17 березня 2021 року, де просила, в залежності від компетенції кожного із відповідачів, визнати: незаконним відключення природного газу до квартири АДРЕСА_1 ; незаконною вимогу АТ «Миколаївгаз» по оплаті поставки газу з 1 січня 2020 року при його відключенні; зобов`язати за рахунок газопостачальної організації відновити газопостачання до її квартири; визнати незаконною вимогу ТОВ «Миколаївгаз Збут» оплатити за поставлений природний газ його вартість понад встановленого тарифу, та як наслідок повернути переплату, що здійснена позивачкою на суму 1 425 грн 18 коп.; застосувати до вимог про сплату боргу позовну давність; визнати незаконною вимогу ТОВ «Миколаївгаз Збут» про надання додаткових документів на підключення до газопостачання; зобов`язати відповідачів переоформити на ім`я позивачки особовий рахунок; стягнути з відповідачів компенсацію за заподіяну позивачці матеріальну та моральну шкоду в розмірі 1 200 грн; визнати незаконним укладення договорів відповідачами з померлою людиною; відшкодувати витрати на поштові відправлення. 
В обґрунтування вимог зазначала, що починаючи з 2008 року вона користується природним газом, який постачається до квартири АДРЕСА_1 , як особа, що проживає у житлі. 
З жовтня 2010 року в цій квартирі вона проживає разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , а з вересня 2015 року ще з малолітнім сином ОСОБА_3 . 
У зв`язку зі смертю співвласниці квартири ОСОБА_4 , яка була стороною за договором постачання газу, позивачка не може переоформити на себе особовий рахунок, та вимушена сплачувати поставлений газ без договору, в тому числі борги колишньої співвласниці, внаслідок чого відповідачі неправомірно нараховують на померлу особу незрозумілі обсяги газу за невстановленими тарифами.
У листопаді 2019 року квартиру, у якій вона проживає разом з дітьми, відключили від газопостачання, причиною чого зазначили наявність боргу. 
При проведенні звірки поставленого та оплаченого газу з`ясована наявність фактичної заборгованості на суму 825 грн 18 коп., яка оплачена позивачкою. 
Після чого, 16 січня 2020 року нею направлене прохання про поновлення газопостачання, та претензії щодо актів звірки та необхідності постачання газу до квартири.
Крім того 15 квітня 2020 року позивачкою додатково внесено аванс на суму 600 грн, незважаючи на відсутність газопостачання.
14 травня 2020 року відповідачем для поновлення газопостачання у позивачки витребувано незрозумілі документи із сторонньої організації.
Такі дії відповідачів вважала незаконними, та такими, що заподіяли їй, як матері двох дітей, велику кількість незручностей, та спричинили моральну та матеріальну шкоду. 
У відзиві на позов АТ «Миколаївгаз» заперечував проти його задоволення, посилаючись на відключення газового обладнання у зв`язку з витоком газу та виявленою у квартирі позивачки несправністю водонагрівача проточного газового. Саме відключення обладнання від газопостачання не звільняє особу від оплати витрат на розподіл природного газу. Щодо відмови від укладення договору, то заява позивачки за цим питанням до товариства не надходила. І відтак, підстав для відшкодування компенсації моральної шкоди не має, оскільки усі дії працівників відповідають положенням Правил безпеки систем газопостачання.
У відзиві на позов та запереченнях у відповідь на відзив ТОВ «Миколаївгаз Збут» вимоги також не визнала, та посилалася на обрання позивачкою неналежного способу захисту порушеного права, який є по своїй суті претензією. Заперечував щодо витребування ним від позивачки документів сторонніх осіб, оскільки питання про приєднання газового обладнання до постачання газу є безпосередньою функцією оператора ГРМ, яким є АТ «Миколаївгаз». Договір постачання природного газу побутовим споживачем укладається шляхом заявочного приєднання споживача до умов договору постачання, а питання зміни сторони договору визначається за правилами Кодексу ГРМ. Обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до газових лічильників споживачів та даних оператора ГРМ – АТ «Миколаївгаз». Усі спірні питання регулюються за актами взаєморозрахунків або в судовому порядку, тому примус споживача до сплати спожитого газу виключається.
Позивачкою надана відповідь на відзив, у якій вона стверджувала, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» у 2015 році уклав договір з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відключення належного їй обладнання від газопостачання відбулося незаконно, так як витоку газу або несправності цього обладнання встановлено не було. Вимоги до неї щодо надання документів про відсутність заборгованості та технічного стану вентканалів, а також необхідності сплатити послугу з підключення газового обладнання, після повного погашення заборгованості, вважала незаконними. Зазначала про відсутність підстав для сплати нею за розподіл газу при фактичному відключенні її від газопостачання.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки є недоведеними, та такими, що не відповідають нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини. 
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим, а його висновки не відповідають встановленим обставинам справи, просила про його скасування та ухвалення нового про задоволення її позову. 
У змісті скарги навела повний перелік встановлених судом обставин та надану ним оцінку, яким надала свою особисту оцінку, та вказала на невірно застосовані судом норми матеріального права, та не застосування ним тих, які вона вважала за потрібним, в тому числі пункту 11 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 
У відзивах на апеляційну скаргу, представники відповідачів вважали її доводи необґрунтованими, а рішення суду таким, що ухвалено у відповідності до норм матеріального і процесуального права. 
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 , починаючи з 26 березня 2001 року набута на праві спільної часткової власності декількома особами, в зв`язку з чим на одного із співвласників ОСОБА_4 газопостачальною організацією відкрито спочатку особовий рахунок № НОМЕР_1 з укладенням відповідного договору від 18.06.2006, а потім особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с.77, 90, 102-103, 105, 171-173).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла (а.с.103), та відразу, після її смерті документів, які підтверджують факт смерті, на адресу відповідачів для вирішення питання про припинення договору з газопостачання іншими співвласниками чи користувачами спірної квартири не подавалося (а.с.61-64, 80-88). Спожитий газ відповідно до показань газового лічильника сплачувався за відкритим на неї особовим рахунком та укладеним публічним договором, внаслідок чого газопостачальними організаціями припинення постачання газу до газового обладнання квартири не здійснювалося. 
У жовтні 2010 року позивачка ОСОБА_1 повідомила ПАТ ГГ «Миколаївгаз», правонаступником якого є АТ «Миколаївгаз» про смерть співвласниці ОСОБА_4 , на яке отримала відповідь про наступне припинення газопостачання. Тому вже у січні 2012 року звернулася із заявою про переоформлення договору на споживання та постачання газу, на що отримала відповідь про наявність боргу за газопостачання, а також необхідний перелік документів для укладення чи переоформлення договору на постачання газу, який передбачав надання документу, що підтверджує право власності споживача на квартиру чи користування нею (а.с.105-106). Подальше листування з питання оформлення договору на ім`я позивачки у справі відсутнє.
З жовтня 2016 року у зв`язку зі смертю попередніх співвласників квартири їх спадкоємцями прийнята спадщина та частиною з них у державному реєстрі зареєстровані свої спадкові права. Тому з цього часу квартира АДРЕСА_1 стала належати на праві спільної часткової власності: ОСОБА_5 з правом на 1/12 частку, ОСОБА_6 теж на 1/12 частку, ОСОБА_7 з правом на дві частки, а саме 1/12 частку та 5/48 частку, ОСОБА_8 на 49/96 частки та неповнолітній доньці позивачки ОСОБА_2 без реєстрації та визначення її частки у праві спільної часткової власності (а.с.103, 171-172).
Із усіх співвласників у квартирі АДРЕСА_1 є зареєстрованою лише неповнолітня донька позивачки ОСОБА_9 , 2004 року народження, яка в неї проживає разом зі своєю матір`ю – ОСОБА_1 , яка не є співвласницею спірної квартири, та зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 (а.с.100-101, 173-175).
Отже, право користування або право власності на квартиру АДРЕСА_1 а позивачка не має, та користується нею по факту проживання в квартирі її неповнолітньої доньки, яка має право на частку у власності на квартиру та підтверджене право користування нею. 
Разом з тим, позивачка вважаючи, що має належне право користування спірною квартирою, оскільки там проживає та користується наданими комунальними послугами, наполягала на переоформленні договору на постачання природного газу на своє ім`я, а не на ім`я співвласниці, якою є її неповнолітня донька, та зазначала про безпідставне укладення такого договору газопостачальними організаціями з померлою співвласницею ОСОБА_4 ..
За пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», пунктом 6 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем (надалі-Кодекс ГРМ), розділу ІІІ Правил постачання визначається природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496 (далі – Правила №2496), визначається, що побутовий споживач – це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Для укладення договору постачання природного газу побутові споживачі разом із заявою-приєднанням до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам пред`являють постачальнику оригінали таких документів: документи, якими визначається право власності чи користування на об`єкт (приміщення); документ, що посвідчує особу споживача, а також інші документи, перелік яких визначений на сайті такого постачальника. У разі звільнення приміщення чи остаточного припинення користування природним газом споживач повинен повідомити завчасно постачальника та розрахуватися за постачання газу. У разі неповідомлення чи несвоєчасного повідомлення оплата за постачання природного газу здійснюється, виходячи з умов попередньо укладеного договору. При цьому договір постачання з новим споживачем укладається після розірвання договору на постачання зі споживачем, який звільняє приміщення. За однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.
За таких обставин, починаючи з 2012 року та до наступного часу постачальник природного газу обґрунтовано наголошував позивачці про необхідність надання нею відповідного переліку документів для можливості укладення нового договору постачання природного газу побутовому споживачу з новим споживачем, а за відсутністю таких даних постачав природний газ за обсягом та умовами, визначеними у попередньому договорі на його постачання, та за фактом публічної оплати наданих ним послуг. 
Посилання позивачки на необхідність зміни персоніфікованих даних побутового споживача на її дані не є слушними, оскільки ці умови передбачають зміну даних самого споживача, з яким вже укладено договір (пункт 9 розділу ІІІ Правил №2496). Між тим такий договір з позивачкою відсутній, як відсутній договір з нею, укладений як представником інтересів неповнолітньої співвласниці, а усі оплати за спожитий газ та його надання здійснюється виключно за особовим рахунком та раніше укладеним публічним договором. За відсутністю договору та публічного приєднання до нього споживача шляхом здійснення оплати спожитого ним газу, передбачається лише розірвання (припинення) раніше укладеного договору з попереднім споживачем послуг та є виключною підставою для припинення постачання природного газу, про що позивачка категорично заперечує. 
Не знайшли свого підтвердження і доводи позивачки щодо застосування до неї примусу із зобов`язання сплатити послуги, надані за адресою проживання її доньки за спожитий газ, оскільки таких фактів ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено, а відтак, якщо позивачка сплачувала кошти за відкритим особовим рахунком на іншу особу та за фактично отриманий її донькою, як співвласницею квартири, природний газ, то робила це з власної волі.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність вимог позивачки в частині визнання незаконною вимоги ТОВ «Миколаївгаз Збут» оплатити за поставлений природний газ його вартість, повернути здійснену нею плату, надати додаткові документи на підключення до газопостачання, зобов`язати відповідачів переоформити на ім`я позивачки особовий рахунок та визнати незаконним укладення договорів відповідачами з померлою людиною, - є вірними.
Самі ж правовідносини, що врегульовані нормами, які стосуються забезпечення відповідачами побутових потреб населення як споживачів природного газу, судом першої інстанції встановлені вірно та до них застосовані відповідні норми матеріального права.
Так, відносини газопостачальних підприємств, газорозподільних підприємств з фізичними особами (населенням) – споживачами газу, регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496 (далі – Правила №2496); постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 20 червня 2013 року №709 «Про підвищення якості обслуговування споживачів природного газу»; Порядком відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 жовтня 2014 року №184 та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2500 (далі – Типового договору).
Підпунктом 1 пункту 5.2, підпунктом 1 пункту 6.1, пунктом 6.2 Типового договору, пунктами 21- 23 Правил визначено, що споживач, який користується природним газом наданим для потреб свого житла, зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами договору та отримувати відповідну інформацію щодо обсягів спожитого газу, ціни тощо, проводити звіряння фактичних розрахунків з підписанням відповідного акту, а постачальник, в свою чергу, отримувати від побутового споживача плату за поставлений газ, ініціювати припинення постачання природного газу побутовому споживачеві, надавати побутовим споживачам інформацію та проводити звіряння фактично використаних обсягів природного газу.
За змістом складених 18 та 20 листопада 2019 року АТ «Миколаївгаз» актів №№616 і 2465 про відключення газового обладнання (а.с.65-66) вбачається, що у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 мав місце виток газу, внаслідок чого 18 листопада від постачання природного газу був відключений цілий стояк. Після проведення перевірки та встановлення 20 листопада несправності ВПГ безпосередньо в квартирі АДРЕСА_4 від постачання газу залишилася відключеною лише квартира, де проживає неповнолітня співвласниця разом зі своєю матір`ю, позивачкою у справі. Зауважень при складання відповідного акту позивачкою не надано, а вказівка у акті інформації про наявність боргу за спожитий газ не є причиною відключення несправного газового обладнання, а є лише відповідним додатковим інформуванням сторін про стан особового рахунку. 
За положеннями підпункту 3 статті 2, статті 3 Закону України «Про ринок природного газу», пункту 1 розділу 7 глави 6 Кодексу ГРМ, пунктів 3.2, 3.3 розділу ІІІ, пункту 1.6, 1.14 розділу 1, розділу 5 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Міненерговугілпром України 15.05.2015 за №285 (далі – Правила №285), пунктів 5.2 і 6.1 Типового договору, пунктів 23-25 розділу ІІІ Правил №2496 передбачено, що споживач зобов`язаний підтримувати належний технічний стан газового обладнання, яке ним експлуатується, не допускати його несправності, а постачальник у випадку встановлення такого порушення має право відключити споживача від постачання газу зі складення відповідного акту. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. 
Відтак, при встановленні працівниками АТ «Миколаївгаз» витоку газу та несправності газового обладнання, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 , відповідач правомірно здійснив його відключення від постачання газу.
Усі посилання позивачки на відключення газового обладнання з інших причин, а саме за наявності боргу, спростовуються матеріалами справи. 
Не заслуговують на увагу і доводи позивачки щодо нарахування за однією поштовою адресою обсягів розподіленого природного газу, який співвласниками та особами, що проживають в квартирі, не споживається за фактом відключення газового обладнання, як такі, що суперечать пункту 8 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ.
При цьому суд враховує, що такі платежі повинні сплачувати або співвласники квартири, або користувачі, та позивачка може в цьому разі взяти на себе обов`язок виключно як законний представник неповнолітньої співвласниці. А отже, її особисті права в даному випадку не є порушеними.
Наполягаючи на безкоштовному відновленні газопостачання без надання додаткових документів за встановлених судами обставин, позивачкою не враховані вимоги, викладені в пункті 6 глави 8 розділу VІ Кодексу ГРМ, за відсутністю яких та без їх дотримання побутовими споживачами виключається покладення цього обов`язку на відповідачів, в якості захисту прав споживачів у судовому порядку. 
Тому, аналізуючи обставини справи та відповідні ним норми матеріального права, які наведені вище, відсутні підстави для відшкодування на користь позивачки матеріальної та моральної шкоди, в тому числі витрачені нею кошти на поштові відправлення, у зв`язку з правомірністю дій працівників відповідачів.
Не має також підстав для застосування до цих правовідносин положень пункту 11 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», про що наголошувала позивачка, так як він регулює інші правовідносини, що виникають з порушення умов договору, укладеного зі споживачем, при виконанні робіт виконавцем. Таких обставин ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не встановлено.
На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку про відповідність дій працівників відповідачів вимогам нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини з постачання природного газу, внаслідок чого вирішення судом першої інстанції заявлених позивачкою вимог є вірним, а застосування ним норм матеріального права, до правовідносин, що виникли між сторонами і правильним. 
Отже, рішення суду, яке ухвалене у відповідності до норм матеріального і процесуального права є таким, що не підлягає скасуванню чи зміні. А апеляційна скарга, подана на це рішення, у відповідності до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення. 
На підставі вимог статті 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. 
Керуючись статтями 365, 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                         О. О. Ямкова

Судді                                                 С. Ю. Колосовський                                                                                         О. В. Локтіонова