ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2042/22 Справа № 204/523/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М., 
                                     при секретарі  -     Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди з органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В: 

       У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення моральної шкоди у розмірі 102 757 гривень.
       В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що у Чечелівському відділі ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебував на виконанні виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.04.2018 року до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області позивачем була подана заява на отримання довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, яка в порушення 10-денного строку була вручені тільки 08.05.2018 року на його особисту вимогу під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 47152260. Крім того, 08.05.2018 року позивачем було отримано постанову про арешт майна боржника від 18.04.2018 pоку, постанова про арешт коштів боржника від 20.04.2018 pоку, постанова про звернення стягнення на доходи боржника у ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.04.2018 pоку, постанова про звернення стягнення на доходи боржника у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» від 17.04.2018 року. У травні 2018 року позивач був вимушений звернутись до Дніпропетровського районного суду з скаргою на дії державного виконавця. Крім цього, ним було подано заяву про злочин та клопотання про допит державного виконавця до Чечелівського відділення поліції. Після вказаних подій державний виконавець Бучинська С.С. в своїй постанові від 12.09.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу, зменшила суму заборгованості до 119 000 гривень (хоча жодних погашень позивач не здійснював), а також було знято всі арешти. 
       Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України, фактично звернення стягнення на доходи (згідно постанов від 17.04.2018 року та 18.04.2018 року) у сумах, передбачених розрахунком заборгованості неможливо було б повернути, оскільки вони стосуються аліментів. Крім того, всі ці дії спрямовані на позбавлення позивача можливості виховувати та спілкуватися з власного дитиною, оскільки до боржника, відповідно до ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» можуть застосовуватись тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України та інші обмеження прав. На сьогодні малолітній син позивача перебуває за межами України, а всі дії стягувача ОСОБА_2 та Чечелівського відділу ДВС були спрямовані на позбавлення позивача можливості виховувати, спілкуватися з власною дитиною та шантажем змусити відмовитись від сина. Також це використовується ОСОБА_2 в польському суді, як головний аргумент неповернення його малолітнього сина в Україну.
       14.12.2020 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області частково задоволено скаргу позивача, визнано дії державного виконавця Чечелівського відділу ДВС Бучинської С.С. неправомірними, а розрахунки заборгованості від 17.04.2018 та 08.05.2018 - незаконними, тобто відбулося порушення конституційних прав позивача, забезпечених Конституцією України та Протоколом №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також державний виконавець фактично звинуватила позивача в кримінальному злочині (ст. 164 ККУ) та майже 5 місяців в Автоматизованій системі виконавчого провадження позивач був «боржником» за аліментами і це використовувалось в судових інстанціях іншої країни. Також, на думку позивача, упереджені, неправомірні та незаконні дії працівника державної виконавчої служби Чечелівського відділу ДВС призвели до затягування судового розгляду в Польщі і як наслідок - до тяжкого психологічного стану його дитини, чим позивачу було завдано моральної шкоди.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 . Стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат 908 грн. 
               Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.        
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення.
               Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 у справі №2-6997/11 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.12.2011 року та до повноліття дитини.
       На підставі виконавчого листа № 2-6997/11 державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №47152260 04.04.2015 року.
       Державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною 17.04.2018 року проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-6997/11 виданого від 15.02.2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по виконавчому провадженню 47152260, в якому вказано, що заборгованість станом на 17 квітня 2018 року складає 143724,09 грн.
       Державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною 18.05.2018 року проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-6997/11 виданого від 15.02.2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по виконавчому провадженню 47152260, в якому вказано, що заборгованість станом на 8 травня 2018 року складає 143847,60 грн.
       Постановою про арешт коштів боржника від 20.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 .
       Постановою про арешт майна боржника від 18.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною накладено арешт на все рухоме та нерухое майно ОСОБА_1 .
       Постановою про звернення стягнення на заробутну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , розміщені на рахунках у ПАТ «Банк Кредит Дніпро», які нараховуються ПАТ «Банк Кредит Дніпро».
       Постановою про звернення стягнення на заробутну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , розміщені на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», які нараховуються ПАТ КБ «Приватбанк».
       Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 12.09.2018 року, по виконавчому провадженню №47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною за заявою представника стягувача, виконавчий лист №2-6997/11 від 15.02.2012 року було повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника накладеного згідно постанови ВП№47152260 від 18.04.2018 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Припинено чинність арешту коштів боржника накладеного згідно постанови від №47152260 від 20.04.2018 року. У постанові також зазначено, що заборгованість станом на 31.08.2018 року складає 119 932,60 грн.
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2020 року у справі №175/1733/18 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинської С.С. щодо складення Довідок-розрахунків заборгованості №47152260/17 від 08.05.2018 року та 17.04.2018 року неправомірними. Визнано Довідки-розрахунки заборгованості №47152260/17 від 08.05.2018 року та 17.04.2018 року, складені державним виконавцем Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинською С.С. незаконними.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2020 року у справі №175/1733/18 встановлено неправомірність дій посадової особи державної виконавчої служби щодо належного та ефективного виконання судового рішення лише в частині визначення та обрахунку розміру заборгованості за аліментами, внаслідок чого суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.
               Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
       За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
       Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
       При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
       Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.
       Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Між сторонами виник спір щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, яка спричинена неправомірними діями державного виконавця.
       Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.
       Статтею 1173 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
       У відповідності достатті 1174ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
       Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»(2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
       06 лютого 2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року №45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 №845». Зазначена постанова прийнята у зв`язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ»у відповідність ізЗаконом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
       У відповідності до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
       Відповідно до пункту 41 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок злочину.
       Конституційним Судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року по справі №1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.
       Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 «Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби».
       Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі №6-48цс13 «При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».
       Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо відшкодування моральної шкоди сама по собі констатація встановлених судом порушень - не може становити достатньої сатисфакції. Так, відповідно до п. 63 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року: «Суд дотримується точки зору, що заявник зазнав моральних страждань в результаті визнаних Судом порушень, а саме по собі визнання, на думку Суду, не може вважатися достатньою компенсацією».
       Згідно з п. 61 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, стосовно вимоги відшкодування моральної шкоди Суд вбачає, що заявник зазнав певної моральної шкоди в результаті встановлених порушень, констатація яких сама по собі не може становити достатньої сатисфакції (див. рішення у справі «Трегубенко проти України», п.63).
       Окрім цього, згідно п. 5 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Алпатов проти України» від 18 грудня 2012 року, заявники не домоглися виконання рішень у встановлений строк через бездіяльність державних виконавців, а тому заявники скаржились на тривале невиконання рішень, ухвалених на їхню користь та на відсутність ефективних засобів юридичного захисту щодо цих скарг. Відповідно до п. 13 Конвенції суд зазначив, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників, та статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективно національного збору юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.
       Відповідно до ч.2 статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
       Від імені держави Україна діють уповноважені органи, аналогічні висновки викладні в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц (провадження№ 14-6цс18), від 09 червня 2018 року у справі№ 910/23967/16 провадження № 12-110гс18, справа № 308/5414/16-ц провадження №61-31305св18 від 09 жовтня 2019 року.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що обов`язок по відшкодуванню завданої шкоди позивачу покладається не на посадову особу або орган державної влади чи місцевого самоврядування, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
       Як вбачається з позовної заяви, позивач звертаючись з позовом посилався на неправомірність дій та бездіяльність органів державної виконавчої служби та просив стягнути грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти з відділу державної виконавчої служби.
       Вирішуючи питання про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував вимог вищенаведених норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про стягнення грошових коштів з Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
       На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення суду першої інстанції на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, що не позбавляє права позивача звернутися з відповідним позовом до суду до належного відповідача.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди з органу державної влади відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               І.Ю. Ткаченко

                                                                                       М.М. Пищида