Ухвала
Іменем України
 
20 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 1005/7134/2012
провадження № 61-21174ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                   
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» про заміну сторони стягувача, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Омега Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо», товариство з обмеженою відповідальністю «Баррен», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ТОВ «Файненс Компані» звернулося до суду з заявою про заміну позивача (стягувача) у справі № 1005/7134/2012 .
 
Вимоги обґрунтовувало тим , що 07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» було укладено договір № 1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. І. Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору про відступлення банк передав новому кредитору право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест», а також за іншими договорами, які були укладені на забезпечення цього кредитного договору, в тому числі за договором поруки № 1095-Ф/П-1, укладеного з ОСОБА_2 
ТОВ «Файненс Компані» вказувало, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2013 року у справі № 1005/7134/2012 є невиконаним та існують підстави для здійснення заміни позивача (стягувача) у справі у виконавчих провадженнях № 39308340 та № 39308627.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, заяву задоволено частково.
 
Замінено ТОВ «Фінансова компанія «Локо» на ТОВ «Файненс Компані» у виконавчих листах № 2/359/100/2013, № 1005/7134/2012, виданих 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф в загальному розмірі 2 737 304,15 дол. США, що еквівалентно 21 877 903,43 грн. 
 
Замінено ТОВ «Фінансова компанія «Локо» на ТОВ «Файненс Компані» у виконавчих листах № 2/359/100/2013, № 1005/7134/2012, виданих 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф в загальному розмірі 2 737 304,15 дол. США, що еквівалентно 21 877 903,43 грн.
 
В іншій частині заяви відмовлено.
 
22 грудня 2021 року ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року в указаній вище справі.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф в сумі 2 737 304,15 дол. США, що еквівалентно 21 877 903, 43 грн. 
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 3 219 грн. 
 
21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видані виконавчі листи №2/359/100/2013, № 1005/7134/2012.
 
Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк» від 29 квітня 2013 року найменування ПАТ «Сведбанк» було змінено на ПАТ «Омега Банк».
 
12 серпня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавчі провадження № 39308627 та № 39308340.
 
03 квітня 2019 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у цій справі задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Локо» про заміну сторони у виконавчому провадженні. Замінено ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Локо» у виконавчому провадженні № 39308340.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у даній справі задоволено заяву ТОВ «ФК «Локо» про заміну сторони у виконавчому провадженні. Замінено ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Локо» у виконавчому провадженні № 39308627. 
 
26 жовтня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з припиненням ПАТ «Омега Банк».
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2020 року задоволено заяву ТОВ «Баррен» про заміну сторони у виконавчому провадженні. Замінено ТОВ «Фінансова компанія «Локо» на ТОВ «Баррен» у виконавчому провадженні № 39308627. 
 
Під час здійснення процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 січня 2019 року № 82 про затвердження умов продажу активів ПАТ «Омега Банк» та АТ «Дельта Банк», в тому числі права вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест», а також за іншими договорами, які були укладені на забезпечення цього кредитного договору.
 
За результатами аукціону від 18 лютого 2019 року сформовано протокол електронного аукціону UA-EA-2019-02-12-000004-b, переможцем аукціону було визнано ТОВ «Файненс Компані».
 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у справі № 910/10364/16 визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., визнано недійсним договір купівлі-продажу права вимоги від 04 липня 2015 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та недійсного правочину, зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» повернути ПАТ «Омега Банк» всі документи, які засвідчували права, що передавались, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а саме, що були ними отримані на виконання договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1898 із змінами та доповненнями, договору купівлі-продажу прав вимоги від 04 липня 2015 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В. та зареєстрованого за № 912 із змінами та доповненнями.
 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу права вимоги від 31 грудня 2014 року та 04 липня 2015 року залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 04 вересня 2018 року.
 
Між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» 07 березня 2019 року було укладено договір № 1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. І. Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору про відступлення банк передав новому кредитору право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест».
 
Відповідно до пункту 36 додатку № 1 до договору до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф, залишок заборгованості за кредитом та за відсотками станом на 07 березня 2019 року у загальній сумі 61 060 787,54 грн, і договорами, укладеними на забезпечення виконання основного зобов`язання, а саме іпотечні договори від 31 січня 2008 року № 1095-Ф/ІП-1, № 1095-Ф/ІП-2, № 1095-Ф/ІП-3, № 1095-Ф/ІП-4, № 1095-Ф/ІП-5, № 1095-Ф/ІП-6, від 08 лютого 2008 року № 1095-Ф/ІП-7, від 19 березня 2008 року № 1095-Ф/ІП-8, а також договір поруки від 31 січня 2008 року  №1095-Ф/П-1 (додаток № 2).
 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року скасовані рішення Господарського суду міста Києва від 04 вересня 2018 року та постанова Північного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року в частині задоволення позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит». Ухвалено у відповідній частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та підтверджено факт його нікчемності.
 
У решті постанову апеляційної інстанції залишено без змін.
 
В мотивувальній частині постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 910/10364/16 Верховний Суд встановив, що судами обох інстанцій правильно встановлені ознаки нікчемності договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року відповідно до пункту 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відповідно до частини першої статті 215, частини першої статті 216 ЦК України такий правочин не створює для сторін чи інших осіб юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
 
Верховний Суд погодився з висновками судів, що наступний договір купівлі- продажу права вимоги від 04 липня 2015 року слід визнати недійсним відповідно до частини п`ятої статті 216, статті 658 ЦК України, як такий, що укладений у процесі виконання нікчемного правочину особою, що не є власником активів і не має права продажу цих активів.
 
Таким чином, рішеннями господарських судів підтверджено нікчемність (недійсність) договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року та визнано його таким, що не створює будь-яких юридичних наслідків як для його сторін, так і для інших осіб, у зв`язку з цим, всі наступні договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , іншими договорами забезпечення, а також інші правочини, що укладені внаслідок укладення нікчемного правочину, предметом яких є передача або відчуження активів, не несуть жодних правових наслідків.
 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2013 року не виконано, постановами від 26 жовтня 2020 року виконавче провадження № 39308627 та виконавче провадження № 39308340 з виконання виконавчих листів № 2/359/100/2013 та № 1005/7134/2012 закінчені, виконавчі листи направлені на адресу суду.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13 зазначено, що за змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.
 
У частинах першій, другій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
 
Тлумачення вказаних норм права свідчить, що після видачі виконавчого документа процесуальний статус позивача у правовідносинах, пов`язаних із примусовим виконанням судового рішення, змінюється на стягувача.
 
Питання заміни сторони в справі (позивача або відповідача) та третьої особи її правонаступником врегульоване положеннями статті 55 ЦПК України. Заміна ж стягувача у виконавчому провадженні або виконавчому листі передбачена статтею 442 ЦПК України.
 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 466/5647/15 (провадження № 61-17807св20).
 
Враховуючи викладене суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» про заміну сторони стягувача, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Омега Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо», товариство з обмеженою відповідальністю «Баррен», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко
 
                                                                                                             Є. В. Петров