23.02.22
22-ц/812/317/22

Єдиний номер справи 487/6493/20 
Провадження 22-ц/812/317/22                         Головуючий по 1 інстанції Карташева Т.А. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2022р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання – Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , 

розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» 

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021р. 

за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, 

встановила:

У жовтні 2020р. ОСОБА_4 пред`явив в інтересах  ОСОБА_3 позов до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування 115360 грн. витрат на лікування, 11232 грн. невиплаченої частини відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, 8648 грн. моральної шкоди, 2522 грн. трьох процентів річних, 1381,37 грн. втрат від інфляції, 13903,25 грн. пені. 
Позивачка зазначала, що 21.07.2017р. водій транспортного засобу «Nissan X-Trail» ОСОБА_5 здійснив на неї як пішохода наїзд, внаслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. 
Вина водія у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) підтверджується вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2019р., яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК.
Внаслідок отриманих травм вона з 21.07.2017р. по 27.09.2017р. та з 21.11.2017р. по 08.12.2017р. перебувала на лікуванні та понесла у зв`язку із цим витрати на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7360 грн. та на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108000 грн.
07.11.2017р. внаслідок травм отриманих від ДТП її визнано особою із інвалідністю другої групи.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» до якого вона звернулась за виплатою страхового відшкодування.
Відповідач прийняв рішення про відшкодування їй 22611,16 грн. витрат на лікування, 1130,56 грн. моральної шкоди, 57600 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, проте фактично відшкодував лише 46368 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності та 19568,15 грн. витрат на лікування та не здійснив виплату по відшкодуванню моральної шкоди.
Крім того, відповідач відмовив у відшкодуванні витрат на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7360 грн. та витрат на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108000 грн., що свідчить про прострочення виконання зобов`язання з своєчасної виплати страхового відшкодування, а тому останній повинен сплатити також 2522 грн. три проценти річних, 1381,37 грн. втрат від інфляції та 13903,25 грн. пені. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021р. позов задоволено. Постановлено стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь  ОСОБА_3 115360 грн. витрат на лікування, 11232 грн. невиплаченої частини відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, 8648 грн. моральної шкоди, 2522 грн. трьох процентів річних, 1381,37 грн. втрат від інфляції, 13903,25 грн. пені. та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.
Представник позивачки, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим. 
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 21.07.2017р. року у м. Миколаєві відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Nissan X-Trail» під керуванням водія ОСОБА_5 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 внаслідок чого останній спричинені тілесні ушкодження у вигляді крайового перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням, вивиху правої гомілки до середини з пошкодженням зв`язкового апарату, гемартроза правого колінного суглобу, рваної рани лівої гомілки з великим відшаруванням шкіри та підшкірної клітковини, заднього вивиху плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1278 від 30.08.2017р. відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
З 21.07.2017р. по 27.09.2017р. ОСОБА_3 внаслідок травм отриманих під час ДТП перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги де 21.08.2017р. їй було проведено операцію «виправлення вивиху правої гомілки зі стабілізацією ОСОБА_6 », у зв`язку з чим понесла, в тому числі 7360 грн. витрат на лікування, а саме на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки.
З 21.11.2017р. по 08.12.2017р. ОСОБА_3 внаслідок травм отриманих під час ДТП перебувала на лікуванні у Міській лікарні №3 м. Миколаєва, де 01.12.2017р. їй проведено операцію – «тотальне ендопротезування правого колінного суглоба», у зв`язку з чим понесла, в тому числі 108000 грн. витрат на лікування, а саме на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew.
07.11.2017р. ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травм отриманих під час ДТП. 
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2019р. по справі №487/4634/17 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 станом на дату ДТП була застрахована в ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», поліс №АК3252852.
05.04.2019р. ОСОБА_7 звернулась до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» з повідомленням про ДТП, заявами на виплату 142400 грн. страхового відшкодування витрат на лікування та 57600 грн. страхового відшкодування пов`язаного зі стійкою втратою працездатності. 
До заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 додала документи про придбання у ФОП ОСОБА_8 комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew. 
13.01.2020р. ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомило ОСОБА_3 про прийняття рішення про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 81341,72 грн., з яких: 22611,16 грн. витрати на лікування; 1130,56 грн. моральна шкода; 57600 грн. відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності. 
Витрати на лікування у зв`язку із придбанням комплекту фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7360,00 грн. та комплекту фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108000 грн. страховиком не були відшкодовані з посиланням на ненадання медичних документів, що підтверджують необхідність проведення операції по заміні суглобу, копії Книги обліку доходів ФОП ОСОБА_8 з відображенням оплати.
За даними страхового акту №463-17 станом на 21.04.2021р. ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплатило ОСОБА_3 81341,72 грн. страхового відшкодування, проте фактично остання отримала 65936,15 грн., з яких: 19568,15 грн. витрати на лікування; 46368 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, оскільки страховиком було здійснено вирахування податків із загальної суми страхового відшкодування 81341,72 грн., а саме 14641,51 грн. -ПДФО, 1220,13 грн. - військовий збір.
З`ясувавши, що ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» безпідставно відмовило ОСОБА_3 у виплаті 115360 грн. витрат на лікування, недоплатило 11232 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, не виплатило 8648 грн. моральної шкоди, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст.22-24,26,261,36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.9,20 Закону «Про страхування», ст.ст.23,625,1195 ЦК як для стягнення вказаних сум, так і для стягнення 2522 грн. трьох процентів річних, 1381,37 грн. втрат від інфляції та 13903,25 грн. пені. 
Аргументи відповідача щодо необхідності відхилення вимог про стягнення витрат на лікування є безпідставними.
Так, на підтвердження цих позовних вимог ОСОБА_3 надала: 
-виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №6134/714 від 27.09.2017р. про перебування з 21.07.2017р. по 27.09.2017р. на лікуванні внаслідок травм, отриманих від ДТП в травматологічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги де 21.08.2017р. їй проведено операцію «виправлення вивиху правої гомілки зі стабілізацією ОСОБА_6 »; 
-видаткову накладну та товарний чек №172 від 19.08.2017р., виданих ФОП  ОСОБА_8  на ім`я  ОСОБА_3  за придбання товару «комплекс фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки» на суму 7360 грн.; 
-виписку з історії хвороби №9551/1299 про перебування на лікуванні внаслідок травм, отриманих від ДТП у Міській лікарні №3 м. Миколаєва де 01.12.2017р. їй проведено операцію «тотальне ендопротезування правого колінного суглоба»;
-видаткову накладну та товарний чек №349 від 29.11.2017р., виданих ФОП  ОСОБА_8  на ім`я  ОСОБА_3  за придбання товару «комплекс фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew» на суму 108000 грн.; 
-акт від 01.12.2017р. про встановлення ендопротезу.
Цим доказам, приймаючи до уваги обставини за яких позивачкою були понесені витрати на лікування (за рекомендацією лікаря і під час перебування на лікуванні), суд першої інстанції дав оцінку у відповідності з вимогами ч.1 ст.89 ЦПК, а тому факт понесення ОСОБА_3 115360 грн. витрат на лікування слід визнати доведеним. У зв`язку з чим не було підстав для застосування середніх цін вартості комплексу фіксаторів закуплених за кошти державного бюджету в 2012р., 2015р., 2017р., 2020р. як стверджував відповідач в апеляційній скарзі. 
Також суд правомірно стягнув з відповідача невиплачену частину відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, тому що страхова виплата, яка здійснюється страховою компанією у разі настання страхового випадку платнику податку - фізичній особі не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу такого платника (підпукт «а» підпукту 165.1.27 пункту 165.1 ст.165, підпункт 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України). А сам по собі факт отримання страхової виплати представником ОСОБА_3 за довіреністю не змінює правову природу цієї виплати з огляду на положення ст.ст.237,239,244 ЦК. 
Посилання відповідача на зупинку строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування є безпідставними, так як ухвалення такого виду рішення страховиком не передбачено ст.ст.25,26 Закону «Про страхування», п.36.1., 36.2 ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи те, що відповідач прийняв рішення про часткову виплату страхових сум, повідомивши про це позивачку листом від 13 січня 2020р., іншого рішення з цього приводу не приймав, безпідставно відмовив у виплаті понесених витрат на придбання комплексу фіксаторів, не у повній мірі здійснив виплату за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, не виплатив моральну шкоду, то для застування положень ст.625 ЦК щодо стягнення втрат від інфляції, трьох процентів річних та пені, яка передбачена п.36.5 ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були наявні підстави.
Витрати на професійну правничу допомогу підтверджені:
-договором, укладеним 14.06.2018р. позивачкою з адвокатом Мелехом Д.О. згідно якого (п.3.1.) винагорода останнього визначена в розмірі 1000 грн. за годину надання правової допомоги;
-розрахунком розміру правової допомоги наданої адвокатом Мелехом Д.О. протягом 10 годин, а саме: консультація (1,5 години), підготовка до написання позовної заяви з аналізом судової практики і законодавства (загалом 4 години), складання та написання позовної заяви (4,5 години);
-рахунком-фактурою від 05 жовтня 2020р. про сплату ОСОБА_3 10000 грн. ОСОБА_4 за надання правової допомоги.
Доводи відповідача, що позивачці при розгляді справи надавалась правова допомога іншим представником не спростовують висновків суду про необхідність стягнення на підставі ст.137 ЦПК витрат на правову допомогу понесених у зв`язку з пред`явленням позову, який було подано до суду безпосередньо ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 .
Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.
Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2022р.

Головуючий:                                        Судді: