ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/890/22 Справа № 176/926/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Пищиди М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                        ОСОБА_1 

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Комунального підприємства “Жовтоводськтепломережа” Жовтоводської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, -     

ВСТАНОВИЛА: 

       У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства “Жовтоводськтепломережа” Жовтоводської міської ради (далі — КП “Жовтоводськтепломережа” ЖМР) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. 
       В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що працювала у КП “Жовтоводськтепломережа” ЖМР на посаді лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімлабораторії. Наказом № 40-ос від 29 квітня 2021 року її було звільнено з посади 11 травня 2021 року у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. 
       08 лютого 2021 року директором КП “Жовтоводськтепломережа” ЖМР було видано наказ №44 “Про внесення змін до штатного розпису”. 29 березня 2021 року їй вручили повідомлення № 2 від 25 березня 2021 року, в якому попередили про наступне звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 10 травня 2021 року. Крім того, запропонували вакансії, що з`явилися: слюсар з ремонту устаткування теплових мереж 4 розряду котельного відділення та слюсар - ремонтник 4 розряду котельного відділення. Згідно штатного розпису станом на 17 травня 2021 року в підрозділі “Хімлабораторія №17” маються такі посади: начальник хімічної лабораторії; лаборант хімічного аналізу 4 розряду. Робітник, що залишився працювати за професією лаборанта хімічного аналізу 4 розряду, був прийнятий на роботу лаборантом хімічного аналізу 3 розряду наказом № 90-ОС від 30 вересня 2019 року. Роботодавцем взагалі не зроблено порівняльного аналізу з робітником, що залишився працювати за такою ж професією. У відповідності до ст. 42 КЗпП України саме вона мала переважне право на залишення на роботі, а тому просила суд визнати протиправним наказ директора КП “Жовтоводськтепломережа” ЖМР № 40-ос від 29 квітня 2021 року про звільнення її з посади лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімлабораторії 11 травня 2021 року у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; поновити її на роботі на посаді лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімлабораторії КП “Жовтоводськтепломережа” ЖМР з 12 травня 2021 року та стягнути судові витрати.
       Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 110-115).
       Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що під час її звільнення роботодавець не здійснив порівняльний аналіз згідно ст. 42 КзпП України між нею та іншим працівником. Наполягала на тому, що вона мала переважне право залишитися на роботі (а.с. 117-122).
       01 жовтня 2021 року відповідач КП “Жовтоводськтепломережа” ЖМР надало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувало, що під час звільнення позивача було дотримано усіх вимог трудового законодавства (а.с.136-140). 
       Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач з 01 жовтня 1999 року по 11 травня 2021 року працювала на КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР на посаді лаборанта хімічного аналізу 5 розряду, а з 01 червня 2004 року 4 розряду, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 6-8).
       За період своєї трудової діяльності має заохочення, грамоти, подяку та диплом, що підтверджується записами в трудовій книжці виданій на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , а також копіями грамот, диплому та подяки (а.с. 11-19).
       Згідно наказу директора КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР №44 від 08 лютого 2021 року, у зв`язку з виробничою необхідністю, пов`язаною зі зменшенням обсягу виробництва продукції та складним фінансовим станом підприємства, задля доцільності та економії використання коштів, прийнято рішення, внести зміни до штатного розпису підприємства з 10 травня 2021 року, а саме: вивести, окрім іншого, із складу хімлабораторії підприємства 1 штатну одиницю «Лаборант хімічного аналізу» 4 розряду (а.с. 20).
       У попередженні ОСОБА_1 від 08 лютого 2021 року зазначено, що на підставі наказу №44 від 08 лютого 2021 року на травень 2021 року заплановано скоротити штат працівників підприємства, у якому виведено із складу хімлабораторії одну штатну одиницю лаборанта хімічного аналізу. Одночасно, ОСОБА_1 запропоновано, за наявності кваліфікаційних документів, з 10 травня 2021 року перевестись на іншу посаду (зазначено перелік) (а.с. 21).
       За повідомленням №2 від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 , під підпис, попередили про наступне звільнення з посади лаборанта хімічного аналізу 4 розряду «Хімлабораторії» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 10 травня 2021 року, а також повідомили про наявність вакантних посад на підприємстві та запропонували переведення на посаду за наявності базової освіти відповідного напряму підготовки без вимог до стажу роботи (а.с. 22).
       Згідно наказу №40-ос від 29 квітня 2021 року ОСОБА_1 з 11 травня 2021 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, звільнено з посади лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімлабораторії, з яким остання ознайомилась 11 травня 2021 року, що підтверджується її підписом (а.с. 23).
       Відповідно до штатного розпису на 2021 рік, затвердженого директором КП “Жовтоводськтепломережа” ЖМР Донченком С.О., станом на 17 травня 2021 року на підприємстві у відділі хімлабораторії №17 наявні дві посади: начальника хімічної лабораторії – 1 одиниця (в опалювальний та міжопалювальний сезон) та лаборант хімічного аналізу 4 розряду – 1 одиниця (в період опалювального сезону) (а.с. 26-29).
       Позивач вважає, що при її звільнені відповідачем не зроблено порівняльного аналізу з робітником, що залишився працювати за професією лаборанта хімічного аналізу хімічної лабораторії.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, оскільки на час звільнення позивача з підприємства КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР, тобто 11 травня 2021 року, лаборант хімічного аналізу 4 розряду - ОСОБА_2 , яка була прийнята на дану посаду строково, була звільнена з підприємства, що підтверджується наказом про звільнення №34-ос від 07 квітня 2021 року (а.с.102) і на підприємстві залишилася лише посада начальника хімічної лабораторії – 1 одиниця. У зв`язку з цим робити порівняльний аналіз з переважного права на залишення на роботі, дійсно не було між ким, оскільки це зумовлено відсутністю особи у штатному розписі, з якою б можливо було провести таке порівняння.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
       Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
       У відповідності до положень статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
       Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
       Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
       Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року № 61-9655св18.
       Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
       При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
       Підприємство, відповідно до частини третьої статі 64 Господарського кодексу України, має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.
       Згідно із статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.
       Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органам місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
       За вимогами частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
       Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.
       Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18 (провадження №61-13980св19).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 (провадження №11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цих висновків».
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
       З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, під час звільнення ОСОБА_1 , дотримано вимог законодавства. 
       Згідно наказу директора КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР №44 від 08 лютого 2021 року, у зв`язку з виробничою необхідністю, пов`язаною зі зменшенням обсягу виробництва продукції та складним фінансовим станом підприємства, задля доцільності та економії використання коштів, прийнято рішення, внести зміни до штатного розпису підприємства з 10 травня 2021 року, а саме: вивести, окрім іншого, із складу хімлабораторії підприємства 1 штатну одиницю «Лаборант хімічного аналізу» 4 розряду (а.с. 20).Позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про скорочення штату та наступне звільнення з посади на підставі пункту 1 статті 40 КзПП України та запропоновано вакантні посади на підприємстві (а.с.22). 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при її звільненні за пунктом 1 статті 40 КЗпП України не враховане її переважне право на залишення на роботі відхиляються з огляду на таке.
       Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. У вказаній нормі наведений перелік працівників та наявних у них обставин, за яких при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі.
       При вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню, і лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, відповідно до наявного у частині другій статті 42 КЗпП України переліку.
       У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 333/4222/19 (провадження № 61-2971св21) зазначено, що «за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При визначенні працівників із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Кваліфікаційний рівень робіт, що виконуються, визначається залежно від вимог до освіти, професійного навчання та практичного досвіду працівників, здатних виконувати відповідні завдання та обов`язки. Для висновку про наявність переваги при залишенні на роботі працівника перш за все повинно бути з`ясовано, чи є рівними кваліфікація та продуктивність праці вивільненого працівника порівняно із залишеним на роботі, за яким роботодавцем визнане переважне право. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. У випадку, коли роботодавцем при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці звільнено працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, суд може констатувати порушення положень статті 42 КЗпП України і, як наслідок, незаконність звільнення дій роботодавця».
       З матеріалів справи вбачається, що на час звільнення ОСОБА_1 не було осіб між якими можна було б провести порівняльний аналіз для залишення на посаді.. 
        ОСОБА_2 яка працювала лаборантом хімічного аналізу 4 розряду хімлобараторії по строковому трудовому договору з 05 жовтня 2020 року на час опалювального сезону 2020-2021 , не є особою з якою можна було б провести відповідний порівняльний аналіз оскільки вона була звільнена 08 квітня 2021 року із закінченням строку дії договору згідно п.2 ст. 36 КзпП України (а.с. 102,103).
       Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
       Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                                               М.М. Пищида