ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3478/19                                                                       

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 січня 2022 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Оксененка О.М.
За участю секретаря: Шевченко Е.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, суддя Панченко Н.Д., у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

У С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДФС у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило в рахунок погашення податкового боргу стягнути з відповідача на користь Державного бюджету 11 978, 60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач має податковий борг з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору загалом у розмірі 11 978, 60 грн. Позивач стверджує, що податковий борг відповідачем добровільно не погашений та податкова вимога, у спосіб установлений податковим законодавством, не відкликана, а тому просить стягнути з відповідача податковий борг.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку, як платник податків та зборів, у Бориспільській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.
30 березня 2016 року відповідачем подано контролюючому органу декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік (а.с.9-10). Згідно даних цієї декларації, сума податкового зобов`язання, що підлягає сплаті самостійно, становить 2 288,39 грн - з податку на доходи фізичних осіб та 258,93 грн - військового збору.
31 березня 2016 року відповідачем подано контролюючому органу декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік. Згідно даних цієї декларації, сума податкового зобов`язання, що підлягає сплаті самостійно, становить 4  320,00 грн - з податку на доходи фізичних осіб.
31 липня 2017 року відповідачем подано контролюючому органу декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік (а.с.12- 14). Згідно даних цієї декларації, сума податкового зобов`язання, що підлягає сплаті самостійно, становить 3  107,16 грн - з податку на доходи фізичних осіб та 228,84 грн - військового збору.
02 травня 2018 року відповідачем подано контролюючому органу декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік (а.с.15- 18). Згідно даних цієї декларації, сума податкового зобов`язання, що підлягає сплаті самостійно, становить 6 912,00 грн - з податку на доходи фізичних осіб та 576,00 грн - військового збору.
В матеріалах справи наявні квитанції №232 та № 233 від 14.07.2016 про сплату відповідачем 2288,40 грн податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та про сплату 228,84 грн військового збору, відповідно (а.с. 114). 
Згідно квитанцій № 128 та № 129 від 31.07.2017, відповідачем сплачено військовий збір у розмірі 258,93 грн та податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 3107,16 грн, відповідно (а.с. 116).
Також в матеріалах справи наявні копії квитанцій: від 30.04.2015 про перерахування відповідачем 1800,00 грн із призначенням платежу "Перерахування податку"; від 30.04.2015 про перерахування 4320,00 грн із призначенням платежу "Прибутковий податок за 2014 рік"; від 30.04.2015 про перерахування відповідачем 432,00 грн із призначенням платежу "1,5% за 2014 рік"; від 23.07.2014 про перерахування відповідачем 1630,00 грн із призначенням платежу "Перерахування податку"; від 23.07.2014 про перерахування відповідачем 326,00 грн із призначенням платежу "Сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 23.06.2014 року" (а.с.132).
Відповідно до зворотного боку облікової картки відповідача за 2019 рік, як платника податків на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, залишок несплаченої з цього податку пені становить 419,41 грн, недоїмки - 10 983, 19 грн, всього заборгованість з цього податку становить 11 402, 60 грн. (а.с.22)  
Згідно даних, що містяться у зворотному боці облікової картки відповідача за 2019 рік, як платника військового збору, його заборгованість з цього податку становить 576,00 грн (а.с.24).
В матеріалах справи наявний розрахунок податкового боргу відповідача в рамках позовних вимог по податку на доходи фізичних осіб зі змісту якого вбачається, що станом на 05.06.2013 позивачем сплачено 170, 00 грн; станом на 31.07.2013, за декларацією від 08.05.2013 нараховано боржнику за основним платежем 1 800,00 грн, а борг становить 1 630,00 грн; 24.10.2013 відповідачем сплачено 1800,00 грн; 24.10.2013 відповідачеві нараховано пеню в сумі 31,51 грн; станом на 31.10.2013, переплата становить 138,49 грн; станом на 05.07.2014, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 23.06.2014 № 0009131710, нараховані штрафні санкції в розмірі 326,00 грн; станом на 24.07.2014, відповідачем сплачено 326,00 грн та йому нараховано пеню в розмірі 1,31 грн.; станом на 30.07.2014, за відповідачем числиться переплата у розмірі 137,18 грн; станом на 31.07.2014, за декларацією від 30.04.2014 нараховано боржнику за основним платежем 2 075,25 грн та його борг становить 1 938,07 грн; станом на 24.05.2015, відповідачем сплачено 1630,00 грн, йому нараховано пеню в розмірі 424,43 грн та, відповідно, його борг становить 732,50 грн; станом на 31.03.2016, за декларацією від 31.03.2016 нараховано боржнику за основним платежем 4 320,00 грн та його борг становить 5 052,50 грн; станом на 20.04.2016, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 нараховані штрафні санкції в розмірі 170,00 грн та, відповідно, його борг становить 5 222,50 грн; станом на 15.07.2016, відповідачем сплачено 1 278,50 грн; станом на 15.07.2016, відповідачеві нараховано пеню в розмірах 104,19 грн, 4,43 грн та 18,57 грн, сплачено 2 288,40 грн, а його борг становить 1 782,79 грн; станом на 31.07.2016, за декларацією від 30.03.2016 нараховано боржнику за основним платежем 2 288,40 грн, борг становить 4 071,19 грн; 31.07.2017 за декларацією від 31.07.2017 нараховано боржнику за основним платежем 3 107,16 грн, відповідачем сплачено 3 107,16 грн, нараховано пеню в розмірі 227,76 грн, 57,21 грн та 134,44 грн, а його борг складає 4 490,60 грн; 31.07.2018 за декларацією від 02.05.2018 нараховано боржнику за основним платежем 6 912, 00 грн та, відповідно, борг становить 11402,60 грн (а.с.108).
Отже, станом на 15.07.2016, з урахуванням платежу здійсненого відповідно до квитанції №232 від 14.07.2016 на суму 2 288,40 грн, за відповідачем обліковувався борг з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1782,79 грн.
У період з 20.03.2016 по 02.05.2018, відповідачем самостійно обчислені суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, які зазначені у його податкових деклараціях, що подані контролюючому органу, а саме, у розмірі 2 288,39 грн (декларація від 30.03.2016 про майновий стан та доходи за 2015 рік), у розмірі 3 107,16 грн (декларація від 31.07.2017 про майновий стан та доходи за 2016 рік) та у розмірі 6 912,00 грн (декларація від 02.05.2018 про майновий стан та доходи за 2017 рік), загалом 12 307,56 грн.
31 червня 2017 року відповідачем сплачено 3107,16 грн податку на доходи фізичних осіб (квитанція № 129 від 31.07.2017). 
Згідно розрахунку податкового боргу відповідача в рамках позовних вимог по військовому збору, станом на 31.07.2018, за декларацією від 02.05.2018 нараховано боржнику за основним платежем 576, 00 грн (а.с. 108 -109).
Таким чином, відповідачем самостійно обчислені суми податкових зобов`язань з військового збору у розмірі 576,00 грн, які зазначені у його податковій декларації від 02.05.2018 про майновий стан та доходи за 2017 рік, що подана контролюючому органу.
14 грудня 2017 року Головним управлінням ДФС у Київській області відповідачеві виставлена податкова вимога форми "Ф" за № 32594-17 на загальну суму податкового боргу 4614,04 грн (а.с.25).
Надіслана на адресу відповідача податкова вимога № 32594-17 від 14.12.2017 повернута національним оператором поштового зв`язку позивачеві із зазначенням причини повернення: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, а саме, відмова" (зворотній бік а.с.25).
Докази відкликання податкової вимоги Головного управління ДФС у Київській області форми "Ф" за № 32594-17 від 14.12.2017 в матеріалах справи відсутні.
Оскільки, здійснені контролюючим органом заходи, спрямовані на погашення податкової заборгованості, за його твердженням, не призвели до повного погашення податкового боргу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п.57.3 ст.57 Кодексу у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до абзаців другого та третього підпункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному   пунктом 42.4   статті 42 цього Кодексу.    
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Згідно пунктів 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктами 59.1, 59.3, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно п.п. «е» п.176.1 ст.176 ПКУ платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку. 
Таким чином, з вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати лише узгодженої суми податкових зобов`язань. 
Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Отже, ПК України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.
Згідно положень пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 20.03.2016 по 02.05.2018, самостійно визначив суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які зазначені у його податкових деклараціях, що подані  контролюючому органу.
Таким чином, податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 288,39 грн (декларація від 30.03.2016 про майновий стан та доходи за 2015 рік), у розмірі 3 107,16 грн (декларація від 31.07.2017 про майновий стан та доходи за 2016 рік) та у розмірі 6 912,00 грн (декларація від 02.05.2018 про майновий стан та доходи за 2017 рік), загалом 12 307,56 грн, а також з військового збору у розмірі 576,00 грн (декларації від 02.05.2018 про майновий стан та доходи за 2017 рік), є узгодженими та не підлягають оскарженню.
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень пункту 179.7 статті 197 Податкового кодексу України,  фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Таким чином, законодавством установлений обов`язок відповідача до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій ним податковій декларації.
Відповідно до положень пункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Так, положеннями пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Матеріали справи свідчать, що суми коштів податку на доходи фізичних осіб, сплачених відповідачем у розмірі 2288,40 грн (квитанція №232 від 14.07.2016) та 3107,16 грн (квитанція № 129 від 31.07.2017), зараховані контролюючим органом в рахунок погашення існуючого податкового боргу відповідача згідно з черговістю його виникнення.
Разом з тим, доказів сплати відповідачем іншої частини існуючого податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, матеріали справи не містять. 
Окрім того, таких доказів не надано відповідачем і до суду апеляційної інстанції.
Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що ксерокопії квитанцій про сплату відповідачем податкових зобов`язань у 2014 та 2015 роках не можуть бути доказом відсутності за відповідачем сум вказаної заборгованості, оскільки така сплата відбувалася раніше та у попередніх податкових періодах, які не охоплюють предмет даного спору.
Відповідно до положень  підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Таким чином, у період з 20.03.2016 по 02.05.2018, відповідачем не сплачена  узгоджена сума грошового зобов`язання у встановлений Податковим кодексом України строк. Станом на 31.12.2018 розмір податкового боргу відповідача з податку на доходи фізичних осіб становить 11 402, 60 грн (у тому числі недоїмка 10 983, 19 грн, пеня 419,41 грн), розмір податкового боргу з військового збору - 576,00 грн. Усього  - 11 978,60 грн, що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи.
Разом з тим, для встановлення визначеній податковим органом сумі грошових зобов`язань статусу узгодженої необхідно, насамперед, довести, що платник податків був обізнаний з наявністю у нього самостійно визначених контролюючим органом сум грошових зобов`язань, які підлягають сплаті. 
Відповідно до п.45.1 ст.45 ПКУ платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Пункт 42.1 ст. 42 ПК України визначає, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. (п.42.2 ст.42 ПК України).
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Аналогічне викладено у п. 3 розділу ІІІ наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» від 28.12.2015 року № 1204 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254.
Пункт 59.1 ст. 59 ПК України: у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Пункт 59.3 ст. 59 ПК України визначає, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
З викладеного вбачається, що норма п. 58.3 ст. 58 ПК України є спеціальною у питанні направлення поштової кореспонденції платнику податків - фізичній особі та передбачає, що як податкові повідомлення-рішення, так і податкова вимога направляються на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.
Судом першої інстанції встановлено, що направлена відповідачеві податкова вимога від 14.12.2017 за № 32594-17 на суму 4 614,04 грн, на дату розгляду цього спору по суті, не відкликана з причини погашення відповідачем податкового боргу по всім податкам і зборам. Вона не була та не є предметом оскарження у судовому або іншому порядку та її не відкликано й з інших підстав, передбачених статтею 60 Податкового кодексу України.
Матеріали справи свідчать, що надіслана на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) податкова вимога № 32594-17 від 14.12.2017 повернута національним оператором поштового зв`язку позивачеві із зазначенням причини повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», а саме, відмова (зворотній бік а.с.25).
Таким чином, податковим органом у відповідноті до норм чинного законодавства було направлено податкову вимогу на адресу ОСОБА_1 , а тому податкова вимога від 14.12.2017 за № 32594-17 вважається врученою відповідачеві у день, зазначений поштою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення, тобто, 24.10.2018, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Отже, доводи відповідача про неузгодженість сум податкових зобов`язань, не відповідають фактичним обставинам справи та є безпідставними.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що податкова вимога від 14.12.2017 за № 32594-17 відповідачем не оскаржувалась, а сума визначена у вимозі не сплачена.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету податкового боргу у розмірі 11 978, 60 грн, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не сплачено суми податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11 402, 60 грн та з військового збору у розмірі 576,00 грн.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Оксененко О.М.