Справа № 161/12231/21 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/191/22  Категорія: 69 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 лютого 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Шевчук Л.Я.,
з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року,

                                       В С Т А Н О В И В:

09.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивує тим, що  29.08.2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис за № 842 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . Від шлюбу у сторін народились дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка зазначає, що протягом останніх років стосунки з чоловіком значно погіршувались, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, почастішали сварки. Вказує, що шлюбних стосунків не підтримують та спільний побут не ведуть. Примирення та збереження шлюбу неможливе.
Просить шлюб розірвати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року шлюб між громадянами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції 29 серпня 2004 року, актовий запис № 842 - розірвано.
Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_1 ».
Не погоджуючись із рішенням суду  відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання сторони не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Від позивача надійшла заява про  розгляд справи без її участі.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
З свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 вбачається, що 29.08.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 842. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 » (а.с. 5).
Від шлюбу у сторін народилась дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що подружніх стосунків з відповідачем не підтримують, подальше збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер.
Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження сім`ї вважає недоцільним та таким, що суперечить її інтересам.
За приписом статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини другої статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України.
У частині першій статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, дійшов до правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовано висловила таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, а примушення жінки до шлюбу не допускається. 
Посилання відповідача на те, що ухвалене судом рішення є незаконним і воно підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції не вживав заходів щодо його примирення із позивачем, є безпідставними та колегією суддів відхиляється, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.
Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
З огляду на викладене, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 травня 2019 року (справа № 442/6319/16-ц).
Апеляційним судом встановлено, що з часу звернення з позовом до  дня розгляду справи апеляційним судом пройшло сім місяців, однак сторони сімейні стосунки не поновили та не примирилися. Це підтверджує позицію позивача про те, що вона не бажає проживати у шлюбі з відповідачем, не бажає з ним примиритися та відновити подружні стосунки, а тому прохання відповідача про надання  строку на примирення не може бути задоволеним, оскільки  збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Вжиття заходів щодо примирення сторін по справи є недоцільним. Крім  того в заяві про розгляд справи без участі позивача, ОСОБА_1 вказала на те, що вона з відповідачем не проживають однією сім`єю з січня 2021 року і наміру зберігати її вона не має.
Вирішуючи спір, суд з`ясував причини фактичного припинення шлюбу та навів у рішенні мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є між сторонами  неможливе, тоді як доводи відповідача зводяться лише до заперечення висновків суду та вимог позивача про розірвання шлюбу.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 2 лютого 2022 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: