ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №583/2404/21 
Номер провадження 22-ц/816/1721/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2021 року, постановлене під головуванням судді Ярошенко Т.В. у м. Охтирка Сумської області,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання сина, що продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після розірвання шлюбу між сторонами, син залишився проживати разом з позивачкою, перебуває на її утриманні. 
З 01 вересня 2018 року  ОСОБА_3 навчається на денному відділенні КМ «Харківський фаховий коледж мистецтва». Строк закінчення навчання – 30 червня 2022 року.
ОСОБА_2 має інвалідність третьої групи, отримує пенсію, перебуває у скрутному матеріальному стані, тому не може самостійно утримувати сина, який продовжує навчання.
Відповідач працює у Охтирському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів, отримує стабільну заробітну плату, проте добровільно коштів на утримання сина не надає. 
У зв`язку з продовженням навчання на денному відділенні син сторін не має змоги забезпечувати себе необхідним, тому потребує матеріальної допомоги. 
Посилаючись на зазначені обставини,  ОСОБА_2 просила суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, до досягнення сином 23 років за умови продовження навчання.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання сина, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи стягнення з 22 червня 2021 року, які сплачувати на користь ОСОБА_3 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.
Рішення суду допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто із ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 908 грн на користь держави.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази продовження сином сторін навчання, наявну у матеріалах справи довідку навчального закладу вважає неналежним і недопустимим доказом. Стверджує, що позивачка та син ОСОБА_4 не звертались до нього особисто за допомогою, позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, що свідчить про безпідставність звернення до суду.
Крім того, заявник звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_3 не є позивачем у справі, з позовом про стягнення аліментів не звертався, тому суд не мав правових підстав для стягнення аліментів на його користь, як третьої особи.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги безпідставними, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
З змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що між сторонами виник спір про стягнення аліментів, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5).
16 грудня 2003 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4).
Після розірвання шлюбу син сторін проживає з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.6), перебуває на її утриманні.
Рішенням виконкому Охтирської міської ради №146 від 04 вересня 2013 року за заявою ОСОБА_1 визначено порядок участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 (а.с 34).
ОСОБА_3 є студентом третього курсу Комунального закладу «Харківський фаховий вищий коледж мистецтв» денної форми здобуття освіти з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а. с. 9). Його місце проживання, на час навчання, зареєстровано у гуртожитку коледжу (а.с. 28-29).
Утриманням сина опікується матір – ОСОБА_2 
ОСОБА_6 має інвалідність ІІІ групи загального захворювання, яка встановлена строком до 01 лютого 2022 року (а.с. 10), отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на травень 2021 року, становив 2200 грн на місяць (а.с.7).
ОСОБА_1 працює у КУ СОР Охтирському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків (а.с. 32).
Відповідач проживає разом з дружиною ОСОБА_7 , сином – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочкою – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 31).
Добровільної допомоги на утримання старшого сина ОСОБА_10 не надає.
Звернувшись до суду першої інстанції із заявою від 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , заявлений позивачкою, до 1/6 частини його заробітку, враховуючи що на його утриманні також перебувають двоє малолітніх дітей (а.с. 30). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання і потребує фінансової допомоги.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом першої інстанції враховані правила статей 182, 199 СК України, надано оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач зазначив, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження продовження навчання ОСОБА_1 , проте таке твердження відповідача є необґрунтованим.
Позивачка надала до суду першої інстанції довідку Комунального закладу «Харківський фаховий вищий коледж мистецтв» від 27 травня 2021 року, за вихідним номером 140, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 є студентом Комунального закладу «Харківський фаховий вищий коледж мистецтв» третього курсу денної форми здобуття освіти, спеціальності 024 «Хореографія», спеціалізації ОПП «Класична та сучасна хореографія», термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Довідка підписана директором Л. Морозко та інспектором відділу кадрів (з обліку студентів) Н. Лаптєвою, скріплена печаткою навчального закладу (а. с. 9).
Колегія суддів визнає, що поданий документ є належним та достатнім доказом на підтвердження факту продовження навчання ОСОБА_11 .
Доказів на спростування цієї обставини відповідач не надав. 
Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження факту продовження навчання має бути поданий виключно договір не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального законів.
Твердження відповідача про відсутність у позовній заяві зазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки законом не встановленого обов`язкового досудового порядку врегулювання спорів про стягнення аліментів. Тобто твердження заявника про безпідставність позовної заяви, з посиланням на ці обставини, є необґрунтованим.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що маючи на утримання двох малолітніх дітей відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму старшому повнолітньому синові у розмірі 1/6 частини його заробітку на час навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.
Проте, суд першої інстанції не врахував, що сторонами в цивільному процесі, згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України, є позивач і відповідач. Основною ознакою сторін є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.
Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору – ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.
Тому, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їхні права, тобто виносити рішення або ухвали про права чи обов`язки цих третіх осіб.
Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.
Як вбачається з позову ОСОБА_2 просила стягнути аліменти на свою користь на утримання сина ОСОБА_12 , який продовжує навчання у Комунальному закладі «Харківський фаховий вищий коледж мистецтв».
Син сторін ОСОБА_3 залучений до участі у справі, як третя особа, самостійних вимог до відповідача він не заявляв.
Суд першої інстанції, частково задовольнив позовні вимоги, поширивши законну силу судового рішення на сина сторін, який не мав процесуального статусу позивача у цій справі, тобто судом ухвалено рішення про права та обов`язки третьої особи.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду змінити в частині отримувача аліментів, зазначивши позивачку ОСОБА_2 .
За таких обставин рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання сина, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи стягнення з 22 червня 2021 року.
В іншій частині рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             Т.А. Левченко

С.С. Ткачук