Справа № 353/854/18 
Провадження № 22-ц/4808/1585/21 
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Фединяка В.Д.
секретаря                        Петріва Д.Б.        
з участю представника апелянта ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_4 , Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, визнання незаконними та скасування рішень Обертинської селищної ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тлумацького районного суду від 30 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Лущак Н.І. в м. Тлумач, 
в с т а н о в и в:
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_4 , Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки та визнання незаконним рішення Обертинської селищної ради №126 від 28 липня 2009 року.
Позов мотивував тим, що 13 серпня 2009 року від придбав у ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,1364 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 2625655400:04:007:0001) по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1428 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 2625655400:03:002:0001) по АДРЕСА_1 . 
Його домоволодіння та земельна ділянка площею 0,1364 га межують із земельною ділянкою та домоволодінням по АДРЕСА_1 , що належать відповідачу ОСОБА_4 . 
В другій половині 2016 року відповідач знищив межові знаки між їхніми земельними ділянками, вирубав дерева бузку, зруйнував свою стару огорожу, яка була між їхніми ділянками, і без його згоди самоуправно переніс свою нову огорожу на частину його земельної ділянки шириною 60-80 см, площею приблизно 50 кв.м. 
Починаючи з серпня 2016 року він неодноразово звертався до селищного голови с. Обертин стосовно допущених порушень земельного законодавства відповідачем. Працівниками Обертинської селищної ради та особисто селищним головою Хамутом В.Б. неодноразово вказувалося відповідачу про порушення ним земельного законодавства та сусідських відносин, на що відповідач не реагував та в кінцевому результаті побудував нову огорожу на частині його (позивача) земельної ділянки. Даний факт підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 12 травня 2017 року та довідкою Обертинської селищної ради від 30 липня 2018 року, відповідно до яких відповідачем здійснено самозахват його земельної ділянки площею близько 50 кв.м. Такі дії відповідача є незаконними та порушують його земельні права. 
Крім того, на початку серпня 2018 року йому стало відомо, що приватизацію земельної ділянки відповідач здійснив на підставі рішення Обертинської селищної ради №126 від 28 липня 2009 року, яким затверджено узгоджувальний акт по встановленню меж між ОСОБА_4 та сусідами від 24 липня 2009 року. Вказане рішення було прийняте незаконно, так як ОСОБА_6 (попередній власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) проживала в м. Тлумач Івано-Франківської області, часто приїжджала в домоволодіння, однак її ніхто не ставив до відома про приватизацію земельної ділянки відповідачем ОСОБА_4 та не погоджував з нею межі земельної ділянки відповідача. Тому рішення Обертинської селищної ради №126 від 28 липня 2009 року є незаконним та підлягає скасуванню.
Посилаючись на наведене позивач просив визнати рішення Обертинської селищної ради №126 від 28 липня 2009 року незаконним і скасувати його; зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні частиною його земельної ділянки площею 50 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом перенесення новозбудованої огорожі на свою частину земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 .
У жовтні 2018 року позивач збільшив позовні вимоги та додатково просив визнати незаконними та скасувати рішення Обертинської селищної ради від 14 грудня 2009 року в частині видачі ОСОБА_4 державного акту на землю та державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , серії ЯК № 998336 від 19 серпня 2010 року. 
Ухвалами Тлумацького районного суду від 08 листопада 2018 року та 18 березня 2021 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено  ОСОБА_5 та Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.
Ухвалою Тлумацького районного суду від 10 серпня 2021 року відповідача Обертинську селищну раду Тлумацького району Івано-Франківської області замінено на її правонаступника Обертинську селищну раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області. 
Рішенням Тлумацького районного суду від 30 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалено ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 частиною земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання перенести новозбудовану огорожу на свою частину земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 .
Визнано незаконним та скасовано рішення двадцять п`ятої сесії п`ятого демократичного скликання Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області №126 від 28 липня 2009 року «Про затвердження узгоджувального акту по встановленню меж між ОСОБА_4 та сусідами».
Визнано незаконним та скасовано рішення двадцять восьмої сесії п`ятого демократичного скликання Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 14 грудня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 0,15 га: з них житлова забудова – 0,0549 га, рілля 0,0951 га.
Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 998336, виданий 19 серпня 2010 року ОСОБА_4 на підставі рішення XXVIII сесії V демократичного скликання Обертинської селищної ради від 14 грудня 2009 року, на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2625655400:04:007:0004, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011031100059.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 39 824,20 грн, з яких 2 819,20 грн на відшкодування витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору, 14 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, 23 005 грн на відшкодування витрат за проведення експертиз. 
Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_4 , покладено на його рахунок.
Рішення мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_4 після виготовлення технічної документації та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 переніс огорожу на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 , чим змінив межі, конфігурацію та площу даної земельної ділянки. Площа накладення становить 0,0278 га, Оскільки право власності на ділянку ОСОБА_2 зареєстровано у 2007 році, а на ділянки ОСОБА_4 у 2010 році, то земельна ділянка ОСОБА_4 частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 . Тому позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що оскаржуване рішення не містить пояснень, яка з обставин, що їх суд вважав встановленими, є підставою для задоволення якої із позовних вимог. При цьому, судом не вказано, яким чином суд встановив, що огорожа знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 , коли висновки експертизи таке твердження спростовують; де (в якому конкретному місці) повинна проходити межа між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; звідки конкретно потрібно перенести огорожу з ділянки ОСОБА_2 , якщо реальна ділянка ніколи не знаходилася в місці, яке вказане у правовстановлюючій та землевпорядній документації позивача, що встановлено усіма експертизами; що саме стало підставою для скасування рішення про затвердження узгоджувального акта, рішення про передачу у власність земельної ділянки та державного акта; куди конкретно потрібно перенести огорожу на земельну ділянку ОСОБА_4 , коли судом скасовано рішення про затвердження узгоджувального акта, рішення про передачу у власність земельної ділянки та державного акта, тобто, коли сформованої земельної ділянки не існує.
Обгрунтовуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказав, що в ході проведеної судової земельно-технічної експертизи встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_4 накладаються на земельну ділянку ОСОБА_2 , площа накладення становить 0,0278 га, оскільки право власності на ділянки ОСОБА_2 зареєстровано у 2007 році, а на ділянки ОСОБА_4 у 2010 році. Разом з тим, судом проігноровано той факт, що висновок судового експерта Клебана Н.М. про те, що саме земельна ділянка ОСОБА_4 накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 , а не навпаки, зроблений лише на підставі аналізу експертом положень частини шостої статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», який на момент виготовлення технічної документації ОСОБА_4 та отримання ним державного акту на право власності на землю не діяв. Крім того, вирішення питання яка земельна ділянка на яку накладається, виходячи з аналізу лише правових норм, є вирішенням питання права, на що експерт не має повноважень.
Також апелянт вказує, що згідно висновку судового експерта Клебана Н.М. фактичний порядок користування та фактичні межі користування земельними ділянками ОСОБА_4 відповідають правовстановлюючим документам. Аналогічний висновок міститься і у висновку судового експерта ОСОБА_7 . Крім того, ним встановлено, що фактичне розташування будівель і споруд ОСОБА_4 відносно спільної межі з ОСОБА_2 не змінилося відповідно до землевпорядної документації як за 2009, так і за 1969 роки, та становить 4,5 м. Наведеним спростовуються доводи позивача та висновки суду про перенесення межі ОСОБА_4 . Більше того, відповідно до висновку судового експерта Клебана Н.М., фактичне користування, межі, конфігурація та параметри саме земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідають правовстановлюючим документам. Відтак, виходячи з цих висновків та даних землевпорядної документації, саме земельна ділянка ОСОБА_2 , виходячи з її координат та інших параметрів, які містяться в Державному земельному кадастрі, накладається на земельну ділянку ОСОБА_4 , а не навпаки. 
Апелянт зазначає і про те, що в оскаржуваному рішенні суд зробив суперечливі висновки щодо площ земельних ділянок, вказавши, що площа земельної ділянки ОСОБА_2 «зменшилася на 0,0028 га» і що « ОСОБА_4 переніс огорожу на земельну ділянку ОСОБА_2 , чим змінив межі, конфігурацію та площу даної земельної ділянки». Водночас судом зазначено, що «площа земельних ділянок ОСОБА_4 становить 0,1509 га та 0,0274 га, що практично відповідає правовстановлюючим документам». Тобто земельна ділянка ОСОБА_4 за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 не збільшилася.
На думку апелянта, суд безпідставно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також пояснення селищного голови Хамута В.Б., які начебто підтвердили, що у 2016 році ОСОБА_4 встановив нову огорожу на частині земельної ділянки ОСОБА_2 , оскільки ці ж свідки підтвердили, що ніхто ніяких обмірів не проводив і вони спеціальних знань, вмінь чи інструментів не мають. Апелянт стверджує, що для встановлення такої обставини, як визначення меж, параметрів, конфігурації, координат тощо як земельних ділянок, так і будівель та споруд (до яких відноситься і огорожа) вимагається наявність спеціальних знань, вмінь, застосування певних спеціальних засобів та методів, а також сертифікації і атестації фахівця, тому показання свідків в даному випадку є недопустимими доказами. Більше того, висновки експертів, як єдині належні та допустимі докази, ці показання спростували. Аналогічно не є належними доказами і надані позивачем фототаблиці, на які суд зіслався як на такі, що підтверджують перенесення ОСОБА_4 огорожі на ділянку ОСОБА_2 . 
Апелянт стверджує, що з урахуванням вищенаведеного у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні частиною земельної ділянки та зобов`язання перенести огорожу, оскільки за відсутності можливості встановити де знаходяться межі земельної ділянки ОСОБА_2 через помилки у її промірах, координатах, конфігурації та інших параметрах, які містяться в технічній документації та Державному земельному кадастрі, а також через зміст висновків експертів про відсутність порушень зі сторони ОСОБА_4 неможливо визначити куди і звідки цю огорожу потрібно перенести.
Безпідставним, на думку апелянта, є і висновок суду про скасування рішення селищної ради про затвердження узгоджувального акта. Апелянт вказує, що рішення суду взагалі не містить мотивів, з яких суд виходив, задовольняючи вказану позовну вимогу. Більше того, скасування рішення про затвердження узгоджувального акта не здатне захистити жодні права чи інтереси позивача, оскільки стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Отже, підстав для скасування рішення про затвердження узгоджувального акта не було.
Також необґрунтованою та недоведеною є позовна вимога ОСОБА_2 про скасування рішення про передачу земельної ділянки у власність та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, оскільки жодні доводи позивача її не підтверджують. Більше того, зі змісту усіх висновків експертів слідує, що накладання земельних ділянок спричинено виключно неякісною роботою зі складання технічної документації саме ОСОБА_2 , в той час як земельна ділянка ОСОБА_4 в натурі (на місцевості) відповідає технічній документації. 
Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання позивача та висновок суду першої інстанції про те, що позивач нібито не пропустив строк позовної давності і що йому не було відомо про узгоджувальний акт та про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_4 . Вказує, що наведене, як і будь-яка обставина, потребувало доказуванню. При цьому, позивачем, крім самої заяви про те, що «йому не було відомо», не наведено жодних аргументів, які б вказували, що він не знав та не міг довідатися про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_4 . Таким чином, строк позовної давності ОСОБА_2 пропущено. 
Апелянт зауважує, що позивачу слід було спочатку привести у відповідність свою землевпорядну документацію і лише тоді, за наявності спору, звертатися в суд за захистом порушеного права. На даний час позов ОСОБА_2 є передчасним та таким, що не здатний відновити права чи інтереси позивача.
З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив. Зазначив, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи та з урахування норм матеріального та процесуального права ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.
Позивач та його представник доводи скарги заперечили, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справив засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.
З урахуванням положень частини другої статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є суміжними землевласниками. Позивач набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_6 , якій в свою чергу вказане домоволодіння перейшло у власність на підставі договору дарування від  ОСОБА_9 .
Відповідно до договору дарування від 15 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2148, ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_6 житловий дерев`яний будинок, житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 64,7 кв.м, зазначений в плані літерою «А», сараї «Б, В, Г», вбиральню «Д», огорожі «№1-2», земельну ділянку розміром 0,1364 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,1428 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9). 
На підставі вказаного договору дарування від 15 грудня 2004 року ОСОБА_6 02 липня 2007 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 877320 площею 0,1364 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 серпня 2009 року ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_2 (позивач) в цілому житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, та в цілому земельну ділянку площею 0,1364 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 , і в цілому земельну ділянку площею 0,1428 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в урочищі «Жуківська дорога» в с. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 12). 
На підставі цього договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Вациком В.М. у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 877320 від 02 липня 2007 року зроблено відповідну відмітку щодо переходу права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 11).
ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 в порядку приватизації. Рішенням сімнадцятої сесії Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 20 травня 2008 року ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення технічної документації по приватизації земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_2 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3202 га, яка складається із земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0202 га ріллі по АДРЕСА_2 та земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,30 га ріллі, що знаходиться в урочищі «Коломийський горб» в с. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області (т. 2 а.с. 193) 
Технічна документація на земельні ділянки виготовлялась ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» за його заявою від 25 березня 2009 року (т. 2 а.с. 191).
Згідно узгоджувального акту комісії в складі селищного голови, землевпорядника селищної ради та членів комісії з земельних питань, складеного 24 липня 2009 року в присутності заявника ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 29), комісія, ознайомившись з матеріалами геодезичної зйомки, зробленої геодезистом Івано-Франківського підприємства «Карпатгеодезія» по фактичному землекористуванні, погодила технічну документацію ОСОБА_4 зі сторони гр. ОСОБА_6 , так як вона продала житловий будинок і не проживає на території селищної ради, а новий власник ще не оформив права власності на майно. Також погодила встановлені межі зі сторони ОСОБА_10 , так як вона і її чоловік перебувають за межами України. 
Рішенням двадцять п`ятої сесії п`ятого демократичного скликання Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 126 від 28 липня 2009 року затверджено узгоджувальний акт по встановленню меж між земельними ділянками ОСОБА_4 та сусідів від 24 липня 2009 року (т. 1 а.с. 28).
За даними рішення двадцять восьмої сесії п`ятого демократичного скликання Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 14 грудня 2009 року (т. 1 а.с. 66) технічну документацію та уточнені площі земельних ділянок, які визначились в процесі інвентаризації, гром. ОСОБА_4 затверджено. Передано у власність ОСОБА_4 земельні ділянки загальною площею 0,2965 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 0,15 га: з них житлова забудова – 0,0549 га, рілля 0,0951 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,1465 га, в т.ч. земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0270 га рілля, що знаходиться по АДРЕСА_2 , земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1195 га рілля, яка знаходиться в урочищі «Коломийський горб» в с. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області.
На підставі вказаного рішення Обертинської селищної ради від 14 грудня 2009 року спеціалістом ДП «Карпатського підприємства геодезії, картографії та кадастру» Шевців В., в присутності землевпорядника Обертинської селищної ради П.Білокучмяка, землекористувача ОСОБА_4 було проведено обміри земельної ділянки по АДРЕСА_2 , встановлено межові знаки, якими закріплена земельна ділянка у кількості 7 штук, про що складено акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натрі (т. 2 а.с. 38). 
19 серпня 2010 року на підставі рішення двадцять восьмої сесії п`ятого демократичного скликання Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 14 грудня 2009 року ОСОБА_4 видано: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 998336 на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2625655400:04:007:0004, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011031100059 (т. 1 а.с. 50-51); державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 998337 на земельну ділянку площею 0,0270 га, кадастровий номер 2625655400:04:007:0005, для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011031100060 (т. 1 а.с. 52-53).
26, 29 та 30 серпня 2016 року позивач ОСОБА_2 звертався до селищного голови Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Хамута В.Б. із заявами (т. 1 а.с. 14 -17, 19), в яких просив вжити заходів для припинення захоплення його земельної ділянки суміжником ОСОБА_4 (відповідачем), яке відбувається шляхом демонтажу старої та монтажу нової огорожі, яка розмежовує його земельну ділянку із земельною ділянкою сусіда ОСОБА_4 , та вирубки кущів бузку, знищенням насаджень топінамбуру, розбито поїлку для курей та переміщено клітку для утримання курей. Також просив відрядити земельну комісію для відновлення межових знаків між ним та сусідом ОСОБА_4 , які були демонтовані ним 25-26 серпня 2016 року. 
Згідно інформації в повідомленні Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 351/02-33 від 31 серпня 2016 року, адресованому ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 24), у зв`язку з розглядом його заяв 31 серпня 2021 року селищний голова ОСОБА_11 та радник голови з земельних питань Олеся Постернак виїхали на місце спірних земельних ділянок, та ОСОБА_4 було рекомендовано припинити роботи по встановленню нової та демонтажу старої огорожі до вирішення питання в судовому порядку. ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного конфлікту.
У заяві від 05 вересня 2016 року ОСОБА_2 повідомив голову Обертинської селищної ради про те, що ОСОБА_4 не припинив зведення огорожі і вже її закінчив (т. 1 а.с. 18).
Згідно акту обстеження земельної ділянки від 12 травня 2017 року, проведеного комісією в складі заступника голови районної ради, начальника відділу житлового комунального господарства, інфраструктури та будівництва, селищного голови та членів комісії з земельних питань, за заявою ОСОБА_2 , в результаті обстеження земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 встановлено, що суміжником ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_2 на протязі 2016 року встановлено новий паркан на земельній ділянці ОСОБА_2 , складено план-схему земельної ділянки (т. 1 а.с. 26). 
За даними довідки Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 908/02-31 від 30 липня 2018 року (т. 1 а.с. 27), згідно акту обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 від 12 травня 2017 року орієнтовна площа самозахвату земельної ділянки ОСОБА_2 суміжником ОСОБА_4 становить близько 50 кв.м.
Відповідно до статті 43 ЗК України права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статей 27, 28 цього Кодексу.
За змістом статті 126 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.
Згідно частини першої статті 79 ЗК України в цій же редакції, якою визначено земельну ділянку як об`єкт права власності, встановлено, що земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. 
Наведені положення узгоджуються з положеннями статті 79-1 ЗК України, в редакції на час вирішення судового спору, відповідно до якої формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
У частині другій статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 158 ЗК України в редакції, чинній на час подання даного позову, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. 
Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. 
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. 
За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Задовольняючи позов в частині визнання незаконним та скасування рішення селищної ради від 14 грудня 2009 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого йому 19 серпня 2010 року на підставі наведеного рішення Обертинської селищної ради від 14 грудня 2009 року, на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2625655400:04:007:0004, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд виходив з обґрунтованості позовних вимог в наведеній частині. Такі висновки зроблені судом на підставі пояснень свідків та висновків експертного земельно-технічного дослідження.
З урахуванням пояснень представника відповідача - селищного голови Хамута В.Б., свідків ОСОБА_6 , яка була попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_8 (сусіда позивача), суд вважав встановленою обставину, що відповідач встановив нову огорожу на частині земельної ділянки позивача ОСОБА_2 . Однак, поза увагою суду залишилась та обставина, що жоден з них не вказав в який спосіб вони визначили, що відповідач звів огорожу не на межі між їхніми з ОСОБА_2 земельними ділянками, а саме на земельній ділянці позивача, ствердивши, що ніяких обмірів вони не проводили, спеціальних знань, вмінь не мають, проте візуально визначили, що відповідач захопив частину земельної ділянки позивача. 
При цьому судом не враховано, що для встановлення такої обставини, як визначення меж, параметрів, конфігурації, координат, тощо, як земельних ділянок, так і будівель і споруд, до яких відноситься огорожа, відповідно до законодавства вимагається наявність спеціальних знань, вмінь, застосування певних спеціальних методів і засобів одержання вказаних даних, а також сертифікації і атестації фахівця. 
Також суд першої інстанції взагалі не дав оцінки такому доказу як акт обстеження земельної ділянки від 12 травня 2017 року, проведеного комісією в складі заступника голови районної ради, начальника відділу житлового комунального господарства, інфраструктури та будівництва, селищного голови та членів комісії з земельних питань, за заявою ОСОБА_2 , в результаті якого комісією встановлено, що суміжником ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_2 на протязі 2016 року встановлено новий паркан на земельній ділянці ОСОБА_2 та складено план-схему земельної ділянки (т. 1 а.с. 26).
Так, в тексті вказаного акту обстеження не значиться які дії були проведені комісією для встановлення зазначених обставин і в який спосіб вони визначили захоплення ОСОБА_4 частини земельної ділянки ОСОБА_2 , в якому місці земельної ділянки та якої саме площі. Наведеного не вбачається і з план-схеми земельної ділянки, яка додана до акту обстеження.
В ході розгляду справи проведено три земельно-технічні і одна додаткова експертизи.
Що стосується наявності у матеріалах справи трьох різних експертних висновків, то суд першої інстанції, мав врахувати положення пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року, в якому роз`яснено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо. Однак, судом першої інстанції такої оцінки не надано.
Відповідно висновку експертного земельно-технічного дослідження № 18105, складеного 20 жовтня 2018 року судовим експертом Лещишиним В.В. за адвокатським запитом представника позивача ОСОБА_2  – ОСОБА_3  (т. 1 а.с. 104-110), земельна ділянка кадастровий номер 2625655400:04:007:0001, яка належить  ОСОБА_2 , зареєстрована в базі даних Державного кадастру не в місці фактичного розташування, значно зміщена, з іншою конфігурацією та невірно визначеною площею. Технічний звіт по переоформленню державного акта на право власності на земельні ділянки  ОСОБА_6  (попередній власник земельної ділянки позивача) виготовлений у 2005 році ПП «Азимут» із значними технічними помилками в геодезичних промірах і підрахунках, в результаті чого невірно внесений в базу даних Державного кадастру. Виготовлена 2009 року ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» технічна документація із землеустрою щодо земельно-кадастрової інвентаризації та виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянину ОСОБА_4 (відповідач), які знаходяться по АДРЕСА_2 , в порушення нормативних вимог, вноситься до Державного кадастру з межами прокладеними не по існуючих на той час межових знаках (зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_1 – на 0,70-0,80 метра за огорожею), непогодженими із суміжниками межами, з накладенням на існуючу земельну ділянку. Через певний час власник земельної ділянки по АДРЕСА_2 переносить огорожу на встановлену технічною документацією на виготовлення державного акту, на невідому суміжникам межу, чим змінює межі, конфігурацію та площу їх земельної ділянки. Фактичні межі, конфігурація та площа земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає межам, конфігурації та площі, які зазначені в технічній документації із землеустрою. 
Перенесенням огорожі ОСОБА_4 (відповідач) зменшив земельну ділянку ОСОБА_2 (позивач) на 0,0023 га (23,10 кв.м), змінив розташування її меж та конфігурацію. Проведення вимірів з-за огорожі не сприяли їх точності, тому експерт вважає за можливе існування похибки в вимірюваннях, що при виготовленні технічної документації на новий, чи виправлений державний акт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 має бути виправленою.
Площа земельної ділянки самоуправно захопленої ОСОБА_4 (відповідач) зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 (позивач) при перенесенні огорожі становить 0,0023 га (23,10 кв.м).
Якщо оцінювати наведений висновок експерта з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження, то апеляційний суд зауважує про некоректне запитання №2, поставлене адвокатом Халусом М.М. перед експертом, оскільки саме експерт повинен був спочатку встановити чи огорожа зведена ОСОБА_4 на межі земельних ділянок його та ОСОБА_2 , чи зміщена на земельну ділянку останнього, і у випадку встановлення зміщення ставити питання про площу та розміри захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_2 . 
Також при встановленні експертом, що фактичні межі, конфігурація та площа земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає межам, конфігурації та площі, які зазначені в технічній документації із землеустрою, експертом не наводиться в який спосіб ним визначено сам факт захоплення земельної ділянки ОСОБА_2 та площу захопленої ділянки, натомість ним описані обставини переміщення останнім огорожі при її зведенні та його висновок зроблений, виходячи з аналізу правових норм, що є поза компетенцію судового експерта. 
Крім цього експерт ОСОБА_12 сам вказав, що обміри ділянки ОСОБА_4 проводились з-за огорожі та містять похибки.
А тому апеляційний суд вважає висновок експерта Лещишина В.В. щодо площі та розміру захопленої земельної ділянки ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_4 необ`єктивним.
Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 005/02-19, складеної 04 лютого 2019 року судовим експертом Максимчиним А.Д. за заявою від 16 листопада 2018 року ОСОБА_4 (відповідач) (т. 2 а.с. 19-24), при обстеженні земельних ділянок які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та після надання План (схеми) земельних ділянок, яка виконана ТОВ «Гектар ІФ» 2019 року, було встановлено, що межі земельних ділянок ОСОБА_4 (відповідач) відповідають фактичним межам і конфігурації земельних ділянок, площею 0,15 га, кадастровий номер 2625655400:04:007:0004 та площею 0,027 га, кадастровий номер 2625655400:04:007:0005, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , межам, які зазначені в технічній документації із землеустрою, правовстановлюючим документам на ці земельні ділянки, та проходять: зі сторони АДРЕСА_2 довжиною 18,10 м по металевій огорожі; зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 (позивач) довжинами 4,84 м та 24,86 м по шиферній огорожі, довжинами 57,69 м та 17,42 м по шиферній огорожі та по умовній лінії по городу; зі сторони земельної ділянки ОСОБА_13 довжиною 15,99 м по умовній лінії по городу; зі сторони земельної ділянки ОСОБА_14 довжинами 16,35 м та 60,15 м по металевій огорожі (сітка), довжинами 21,43 м, 11,54 м та 4,54 м по шиферній огорожі. Фактичне розташування будівель і споруд ОСОБА_4 відповідає розташуванню відносно спільної межі з земельною ділянкою ОСОБА_2 відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, який розроблено ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» 2009 року, та складає довжини від житлового будинку до спільної огорожі (межі) від 7,39 м до 7,92 м; капітальної нежитлової будівлі – 4,50 м.
Фактичне розташування будівель і споруд ОСОБА_4 відповідає розташуванню відносно спільної межі з земельною ділянкою ОСОБА_2 відповідно до Плану забудови земельної ділянки, який розроблено 1969 року, та складає довжину від капітальної нежитлової будівлі до спільної огорожі (межі) 4,50 м.
При дослідженні на місцевості на наданій документації із землеустрою було встановлено, що порушення меж земельної ділянки ОСОБА_2 (позивач) площею 0,1364 га з кадастровим номером 2625655400:04:007:0001 розташуванням шиферної огорожі між цією земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_4 (відповідач) площею 0,15 га кадастровий номер 2625655400:04:007:0004 відсутнє.
Оцінюючи висновок судового експерта Максимчина А.Д., апеляційний суд вважає його не повним та не всебічним з огляду на питання, покладені відповідачем перед експертом, які в більшості стосувались відповідності фактичної земельної ділянки технічній документації на цю земельну ділянку та фактичного розташування будівель і споруд відносно спільної межі з земельною ділянкою ОСОБА_2 , що і було встановлено експертом. На підставі висновку експерта про таку відповідність, експертом зроблено висновок, що порушення меж земельної ділянки ОСОБА_2 відсутнє. При цьому експертом ОСОБА_7 не досліджувались фактичні межі, конфігурація та площа земельної ділянки ОСОБА_2 та їх відповідність технічній документації із землеустрою на цю земельну ділянку.
Згідно висновку експертів за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 475/1520-1523/19-28 від 30 серпня 2019 року, складеного експертом Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Клебаном Н.М. на виконання ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2019 року (т. 3 а.с. 3-18), встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 2625655400:04:007:0004 та 2625655400:04:007:0005, які належать ОСОБА_4 накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером 2625655400:04:007:0001, яка належить ОСОБА_2 , згідно правовстановлюючих документів, площа даного накладення становить 0,0278 га, оскільки право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2625655400:04:007:0001 виникло 02 липня 2007 року, а на земельні ділянки з кадастровими номерами 2625655400:04:007:0004 та 2625655400:04:007:0005 виникло 19 серпня 2010 року.
На вказаний висновок суд першої інстанції послався як на доказ обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 .
Однак, він є суперечливим до висновку експерта ОСОБА_15 , складеного на виконання ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2020 року (т. 3 а.с. 164-175), згідно якого за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи № 776/3065/20-28 від 06 січня 2021 року, встановити чи має місце порушення ОСОБА_4 (відповідачем) меж земельної ділянки ОСОБА_2 (позивача) через встановлення огорожі між їхніми земельними ділянками з кадастровими номерами відповідно 2625655400:04:007:0004, яка належать ОСОБА_4 , та 2625655400:04:007:0001, яка належить ОСОБА_2 , не видається за можливе, у зв`язку з невідповідністю фактичного використання земельної ділянки ОСОБА_2 , її правовстановлюючим документам та документації із землеустрою і наявній інформації на Публічній кадастровій карті України. На час проведення додаткової земельно-технічної експертизи, згідно з даними Публічної кадастрової карти України, яка згідно ст.ст. 1, 2, 35, 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є офіційними відомостями Державного земельного кадастру, вищевказані земельні ділянки знаходяться в шарі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто самі ділянки містять помилки в геометрії, а це в свою чергу означає, що параметри земельних ділянок і місце їх розташування є помилковими або містять певні невідповідності чи неточності. Експертом встановлено, що фактична межа між земельною ділянкою з кадастровим номером 2625655400:04:007:0001, яка належить ОСОБА_2 (позивач), та земельною ділянкою з кадастровим номером 2625655400:04:007:0004, яка належать ОСОБА_4 (відповідач), по якій встановлена огорожа, відповідає межі земельної ділянки з кадастровим номером 2625655400:04:007:0004, яка належать ОСОБА_4 (відповідач), згідно правовстановлюючих документів і документації землеустрою, але не відповідає межі земельної ділянки з кадастровим номером 2625655400:04:007:0001, яка належить ОСОБА_2 (позивач), згідно правовстановлюючих документів і документації землеустрою.
Крім того, тим же експертом у висновку земельно-технічної експертизи № 475/1520-1523/19-28 від 30 серпня 2019 року встановлено, що при проведенні обстеження земельної ділянки ОСОБА_4 (відповідач) залишків старої огорожі не виявлено, у зв`язку з чим встановити фактичну площу земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 з врахуванням місця знаходження залишків старої огорожі не видається за можливе.
Фактична площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2625655400:04:007:0001, становить 0,1336 га. Фактична площа земельних ділянок, які належать ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровими номерами 2625655400:04:007:0004 та 2625655400:04:007:0005, становить відповідно 0,1509 га та 0,0274 га. 
Із цих висновків випливає, що якщо через перенесення огорожі ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_2 змінились площі цієї ділянки, а саме земельна ділянка ОСОБА_2 зменшилась на 0,028 га, то й земельна ділянка ОСОБА_4 мала б збільшитись на цю саму площу. Проте, відповідно до того ж висновку судового експерта ОСОБА_15 , на який посилався суд першої інстанції, розбіжність у площах земельних ділянок ОСОБА_16 становить 0,0009 га + 0,0004 га = 0,0013 га разом, що більш ніж у двадцять разів менше, що може пояснюватися похибкою. Тобто земельна ділянка ОСОБА_4 за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 не збільшилася. 
Також експертом ОСОБА_15 в цій же експертизі встановлено, що фактичний порядок користування і фактичні межі земельної ділянки кадастровий номер 2625655400:04:007:0001, яка належить ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають правовстановлюючим документам, нормативно правовим актам з питань землеустрою та землекористування. Згідно з даними Публічної кадастрової карти України дана земельна ділянка знаходиться в шарі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто сама ділянка містить помилки в геометрії, а це в свою чергу означає, що параметри земельної ділянки і місце розташування, які зазначені в правовстановлюючих документах і технічному звіті є помилковими, що призвело до даної невідповідності. 
Фактичний порядок користування і фактичні межі земельних ділянок з кадастровим номером 2625655400:04:007:0004 та 2625655400:04:007:0005, які належать ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , відповідають правовстановлюючим документам, нормативно-правовим актам з питань землеустрою та землекористування. 
З урахуванням наведених висновків, обґрунтованим є висновок експерта Клебана Н.М. в додатковій земельно-технічній експертизі № 776/3065/20-28 від 06 січня 2021 року про неможливість встановлення чи має місце порушення ОСОБА_4 (відповідачем) меж земельної ділянки ОСОБА_2 (позивача) через встановлення ним огорожі між їхніми земельними ділянками.
Таким чином висновки суду першої інстанції про накладення саме ділянки ОСОБА_4 на ділянку ОСОБА_2 суперечать матеріалам справи.
З огляду на встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням Обертинської селищної ради від 14 грудня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , на підставі якого ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2625655400:04:007:0004, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не порушено право позивача на володіння, користування та розпорядження його земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а тому відсутні правові підстави для визнання незаконним і скасування вказаного рішення селищної ради і державного акту на право приватної власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, а тому в наведеній частині рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 в цій частині.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В даному випадку, навіть якщо погодитись з рішенням суду першої інстанції, то скасуванням оскаржуваного рішення Обертинської селищної ради та державного акту на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку не буде відновлено порушене право ОСОБА_2 на його земельну ділянку в розмірах фактичного користування без скасування державного акту на право власності на цю земельну ділянку та приведення технічної документації на встановлення меж земельної ділянки у відповідність до фактичних її меж, оскільки такі не відповідають його фактичному користуванню земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .
При цьому, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючипозовну вимогу про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди та перенести огорожу, суд виходив з того, що позивачем доведено, що ОСОБА_4 звів нову огорожу не на межі, що розділює їхні земельні ділянки, а змістив її на земельну ділянку позивача та захопив, згідно висновку експерта ОСОБА_12 , 0,0023 га його земельної ділянки.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, як вказувалось вище, за встановленої відсутності можливості визначити де знаходяться межі земельної ділянки ОСОБА_2 через помилки в її промірах, координатах, конфігурації та інших параметрах, які містяться в технічному звіті на неї і Державному земельному кадастрі, не видається можливим встановити чи зведена ОСОБА_4 огорожа зміщена на земельну ділянку ОСОБА_2 , в якому місці і в яких розмірах. Звідси слідує висновок, що неможливо визначити куди і звідки цю огорожу потрібно перенести, а також, що жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4 не створює ОСОБА_2 . Проблеми ОСОБА_2 із визначенням межі своєї земельної ділянки спричинені виключно неякісною землевпорядною документацією на його земельну ділянку, що власне і встановлено висновками експертиз. Отже, відсутні правові підстави для задоволення вимог позову в наведеній частині. Тому рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод та зобов`язання ОСОБА_4 перенести огорожу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.
Задовольняючи позов в частині скасування рішення про затвердження узгоджувального акта, суд першої інстанції не мотивував свій висновок про обґрунтованість такої позовної вимоги. Як наведено вище, експертизою встановлено, що фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_4 відповідають технічній документації на неї та Державному земельному кадастру. 
За даними узгоджувального акту комісії від 24 липня 2009 року в присутності заявника ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 29), комісія, ознайомившись з матеріалами геодезичної зйомки, зробленої геодезистом Івано-Франківського підприємства «Карпатгеодезія» по фактичному землекористуванні, погодила технічну документацію ОСОБА_4 зі сторони гр. ОСОБА_6 , так як вона продала житловий будинок і не проживає на території селищної ради, а новий власник ще не оформив права власності на майно. 
Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». 
У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками.
Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» у редакції, чинній на час приватизації позивачем земельної ділянки (2009 рік), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Судом встановлено, що спеціалістом ДП «Карпатського підприємства геодезії, картографії та кадастру» Шевців В., в присутності землевпорядника Обертинської селищної ради та землекористувача ОСОБА_4 на підставі рішення Обертинської селищної ради від 14 грудня 2009 року було проведено обміри земельної ділянки по АДРЕСА_2 та встановлено межові знаки, якими закріплена земельна ділянка у кількості 7 штук, про що складено акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натрі (т. 2 а.с. 38) і згідно висновку експерта Клебана Н.М. в додатковій експертизі, який приймається судом до уваги, такі межі ОСОБА_4 не порушені.
Таким чином відсутні правові підстави для скасування рішення про затвердження узгоджувального акта.
З огляду на встановлені обставини та положення статті 198 ЗК України колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині скасування рішення Обертинської селищної ради № 126 від 28 липня 2009 року про затвердження узгоджувального акту по встановленню меж між земельними ділянками ОСОБА_4 та сусідів від 24 липня 2009 року слід скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в позові. 
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, керуючись положеннями частини першої статті 376 ЦПК України, якою встановлені підстави для скасування судового рішення колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового судового рішення. По суті встановленого в позові ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Тлумацького районного суду від 30 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до  ОСОБА_4 , Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, визнання незаконними та скасування рішень Обертинської селищної ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року