Постанова 
Іменем України                                  
 
26 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 345/3838/14-ц
 
провадження № 61-17716св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2  
особа, яка подала апеляційну скаргу, - Голинська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Булавинцем Миколою Миколайовичем, на ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у складі судді Фединяка В. Д.,                      від 22 грудня 2020 року у складі судді Пнівчук О. В. та постанову                                 Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 лютого 2014 року між ним та              ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна автозаправної станції (далі - АЗС), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначав, що він повністю розрахувався за придбаний об`єкт нерухомості, а відповідач передала йому це майно у володіння та користування. 
За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди про його нотаріальне посвідчення протягом одного місяця з дня підписання, однак відповідач не виконує договірних зобов`язань та відмовляється від нотаріального посвідчення договору. 
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, укладений між ним та ОСОБА_2 ; визнати за ним право власності в цілому на нерухоме майно АЗС, що розташоване в селі Голинь Калуського району Івано-Франківської області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року у складі судді Миговича О. М. позов                       ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності у цілому на нерухоме майно АЗС, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: нежитлове приміщення операторної будки, позначене в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 4.2 кв. м; незавершену будівництвом будівлю, позначену в технічному паспорті літерою «Б», площею забудови 5 кв. м, готовністю 10%; незавершену будівництвом будівлю, позначену в технічному паспорті літерою «В», площею забудови 5 кв. м, готовністю 10%.
 
Рішення суду мотивовано тим, що за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 10 лютого 2014 року ОСОБА_1 прийняв нерухоме майно та провів оплату за нього в повному обсязі, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій
 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у липні 2020 року Голинська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, яка не брала участі у справі, звернулася до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                        від 10 грудня 2014 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року                            у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                        від 10 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 1 частини першої  статті 358 ЦПК України.
 
Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області задоволено.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-11936св20).
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року                     у складі судді Фединяка В. Д. відкрито апеляційне провадження                                         за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району                           Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року.
 
При цьому, питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судом не вирішувалося.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року задоволено заяву судді Фединяка В. Д. про самовідвід від участі у розгляді справи за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року                     у складі судді Пнівчук О. В. поновлено Голинській сільській раді Калуського району Івано-Франківської області строк на апеляційне оскарження заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                               від 10 грудня 2014 року.
 
Судове рішення мотивовано тим, що Голинська сільська рада не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що суд ухвалив рішення, яке впливає на її права та обов`язки, тому ця обставини є підставою для висновку про пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду з поважних причин.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року залучено до участі у справі за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року правонаступника Голинської сільської ради Калуського                        району - Калуську міську раду.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року закрито на підставі частини третьої статті 362 ЦПК України.
 
Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційну скаргу Калуської міської ради Івано-Франківської області задоволено.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Голинської сільської ради Калуського району                              Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області, задоволено.
Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на момент подання позовної заяви у даній справі право власності на нерухоме майно АЗС, що знаходиться в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області, не було зареєстровано, то відповідачем у цій справі мала бути також Голинська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області. Вирішуючи спір, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини, не визначився у повній мірі з характером спірних правовідносин та складом їх учасників. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення співвідповідачів.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Булавинець М. М., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою не учасника справи з плином більше 6 років після ухвалення рішення судом першої інстанції, оскільки апелянт навіть не подавав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
При цьому, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року було відкрито апеляційне провадження без вирішення питання про поновлення строку, а ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року було поновлено Голинській сільській раді Калуського району Івано-Франківської області без належно обґрунтування та за відсутності відповідного клопотання. Крім того, питання про відкриття апеляційного провадження було вирішено повторно, у справі, в якій вже було відкрито апеляційне провадження.
Також посилається на те, що вказані ухвали постановлені неналежним складом суду - одноособово, у той час, як питання відкриття апеляційного провадження необхідно вирішувати колегіально.
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2022 року Калуська міська рада Івано-Франківської області подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи не заслуговують на увагу, оскільки міська рада дізналася про порушення своїх прав лише в 2020 році, тому просить залишити без змін оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, а касаційну скаргу - без задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
16 грудня 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судового рішення визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права                                у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі                                 № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) та постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 2-5418/2008 (провадження                           № 61-10852св20), від 26 травня 2021 року у справі № 520/14132/18 (провадження № 61-19304св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України, оскільки ухвали Івано-Франківського апеляційного суду                    від 16 грудня 2020 року, від 22 грудня 2020 року постановлено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України); суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України), що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Булавинця М. М., підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення апеляційного суду не відповідають.
 
Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 357 ЦПК України).
 
Відкриваючи апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Голинської сільська рада Калуського району Івано-Франківської області Івано-Франківський апеляційний суд в ухвалі від 16 грудня 2020 року на вказані норми процесуального права уваги не звернув, відкривши апеляційне провадження у справі без вирішення питання про поновлення пропущеного строку.
 
В ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Голинської сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, після передачі справи іншому судді, апеляційний суд належно не дослідив питання поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи презумпцію обізнаності особи про стан своїх майнових прав та того, що з часу ухвалення рішення районним судом минуло близько 6 років, формально вказавши, що міська рада не приймала участі у справі та вважає, що її права порушено, взагалі не досліджуючи питання, коли міська рада дізналася про порушення свого права та поважності пропуску строку на апеляційне оскарження.
Крім того, нормами ЦПК України не передбачено повторне відкриття апеляційного провадження у справі після передачі справи іншому судді, якщо таке провадження вже було відкрито.
 
Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України». 
 
Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).
 
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків                  (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, пункт 41, від 3 квітня 2008 року) (пункт 47 рішення).
 
Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення. 
 
За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення).
 
У даному випадку апеляційний суд не навів мотивів, за якими визнав поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, ухваленого у 2014 році.
 
Отже, вбачається порушення апеляційним судом принципу правової визначеності та порушення права позивача на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). 
Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
 
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінувати учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.
 
При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.
 
Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
 
Право на касаційне оскарження судового рішення залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
 
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене. 
 
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
 
Під час вирішення питання про поновлення заявнику строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд вищевказаного не врахував, формально вказав про наявність таких підстав, прийнявши до уваги лише те, що міська рада не була залучена до розгляду справи як сторона, достеменно не з`ясувавши, що заявник з 2014 року не був обізнаний про наявність заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року.
 
Сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу близько 6 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності інших підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення оскарженого рішення (2014 рік), не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження.
 
За правилами частини третьої статті 354 та частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, однак строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
 
Отже, положення частини другої статті 358 ЦПК України дають право суду на поновлення строку на апеляційне оскарження, але не вказують про обов`язок вчинення таких дій.
 
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року                у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).
 
За таких обставин, доводи заявника про немотивоване поновлення апеляційним судом міській раді строку на апеляційне оскарження рішення районного суду заслуговують на увагу.
 
Більш того, апеляційний суд не врахував, що, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, Голинська сільська рада Калуського району                 Івано-Франківської області взагалі не заявляла клопотань про поновлення строку на апеляційне оскарження, що унеможливлює вирішення відповідного питання судом за власної ініціатив, чим було також порушено принципи диспозитивності та змагальності.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Крім того, як ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, так і ухвала від 22 грудня 2020 року були постановлені суддями одноособово, що є порушенням норм ЦПК України.
 
Так, апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього кодексу. 
 
До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього кодексу, застосовуються положення його статті 185 (частини перша та друга статті 357 ЦПК України). 
 
Відповідно до частини шостої статті 357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
 
Про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу (частина перша статті 359 ЦПК України).
 
Отже, ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі суддею-доповідачем одноособово.
 
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. 
Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. 
Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
 
Суд апеляційної інстанції не врахував наведених положень ЦПК України, постановивши ухвали про відкриття апеляційного провадження одноособово, тобто неповноважним складом суду.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.
 
За таких обставин, Верховний Суд не має можливості перевіряти постанову апеляційного суду по суті спору, оскільки цим судом не було належно вирішено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та саму можливість перегляду цієї справи в апеляційному порядку за поданою апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району                      Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувані ухвали, а також постанову по суті спору, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його             представником - адвокатом Булавинцем Миколою Миколайовичем - задовольнити.
 
Ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року,                  від 22 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанціїзі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк