Ухвала
27 січня 2022 року
м. Київ
справа № 604/414/18
провадження № 61- 849ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування позовної заяви зазначив, що 15 вересня 2012 року він уклав з відповідачами договір позики, відповідно до якого передав, а позичальники отримали позику у сумі 3 000 доларів США на строк до 31 грудня 2012 року. 
ОСОБА_1 вказав, що відповідачі зобов`язання за договором не виконали, повернули лише 100 доларів США двома платежами по 50 доларів США, тому просив стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 75 185, 00 грн.
Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів три відсотки річних за період з 01 січня 2013 року по 17 квітня 2018 року, що становить 119 39, 00 грн, та пеню відповідно до статті 549 ЦК України за період з 01 січня 2013 року по березень 2018 року в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що становить 117 457, 52 грн.                     Отже, загальна сума боргу становить 204 581, 52 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів.
ОСОБА_1 зазначив, що під час розгляду справи ОСОБА_3 повернув йому за борговою розпискою від 15 вересня 2012 року ще 100 доларів США. Тому позивач зменшив позовні вимоги, просив стягнути із відповідачів на його користь загальну суму боргу в розмірі 201 737, 69 грн.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської                               області від 06 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
10 січня 2022 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1  - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня                   2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, дотримання розумних строків розгляду справи, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 201 737, 69 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 481, 00 грн х 100 = 248 100, 00 грн).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказав, що у касаційній скарзі ним порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа для нього має виняткове значення, тому є підстави для відкриття касаційного провадження. 
Оцінюючи доводи, наведені заявником, з урахуванням ціни позову, характеру правовідносин сторін, висновків судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності, Верховний Суд не знаходить ознак винятковості цієї справи для особи, яка подала касаційну скаргу, та фундаментального значення результатів розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики.
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки Представник ОСОБА_1  -                        ОСОБА_2  подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня                   2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, 
яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович