Дата документу 15.03.2022 Справа № 332/966/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №332/966/21                           Головуючий у 1 інстанції Яцун О.С. 
Провадження № 22-ц/807/986/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
15 березня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про захист прав споживача.
В обґрунтування позову зазначено, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . З жовтня 2017 року управителем багатоквартирного буд. АДРЕСА_2 є КП «Запоріжремсерів» ЗМР. 
З листопада 2017 року по лютий 2021 року вимоги, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач не виконує. Один раз на 3 місяці здійснює прибирання прибудинкової території, яке виконує неякісно. Відповідач отримує від мешканців вищевказаного багатоквартирного будинку, в тому числі і від позивачів, грошові кошти за послуги, які взагалі не надає.
Просили суд стягнути з відповідача на користь позивачів в рівних частинах кошти у розмірі 9 593,02 грн. за оплату невиконаних комунальних послуг.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів апелянта, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду - без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано жодного переконливого доказу (фото та/або відеофайли), які б свідчили про наявність зазначених у позові пошкоджень будинку та недоліків з утримання будинку та прибудинкової території, а також враховано те, що у розрахунки вартості послуг були включені лише ті послуги, які фактично надавалися і даний факт не був спростований позивачами.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками кв.  АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № 4620 (а.с. 13).
Між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та КП «Запоріжремсервіс» ЗМР 06 вересня 2017 було укладено договір № 374-7Б про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Даний договір було укладено на виконання Рішення Запорізької міської ради від 01.09.2017 № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», яким КП «Запоріжремсервіс» ЗМР призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі за об`єктом конкурсу (група будинків) № 3 КП «Запоріжремсервіс» ЗМР зобов`язалась надавати послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників (співвласників, орендарів, наймачів) окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а Замовник, в свою чергу, надав право Управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом.
При цьому, сторони вищевказаного договору погодились, що Замовник сплачує за надані Управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на послуги для житлових та нежитлових приміщень, розташованих в будівлі 6,67 грн (на першому поверсі) та 6,67 грн (на 2 поверсі та вище) на місяць за 1 м2 загальної площі житлового (або нежитлового) приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (а.с. 33-39).
Згідно з умовами Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком замовник має сплачувати за надані управителем послуги щомісяця, тобто днем розрахунку за надані послуги вважається останній день місяця.
Відповідно до розрахунку вартості послуг з управління та утримання багатоквартирним будинком за період з вересня 2017 року відповідачем розписано послуги, які були наданні з управління буд. АДРЕСА_2 , а також їх вартість (а.с. 61-62).
20 травня 2019 року мешканці будинку, в тому числі і позивач ОСОБА_1 , зверталися із заявою до керівника КП «Запоріжремсервіс» ЗМР, в якому скаржилися на обслуговування будинку та території на протікання даху у під`їзді № 2 та на періодичне проривання каналізації у підвалі (а.с. 21).
У відповіді на звернення від 20.06.2019 р. № К-947 зазначено, що формування собівартості витрат з управління будинку виконується з урахуванням фактично наданих послуг. На час обстеження санітарний стан прибудинкової території задовільний. Підмітання території та прибирання газонів виконано, покіс трави заплановано до кінця червня поточного року. Рулонне покриття покрівлі під`їзду № 2 знаходиться у задовільному стані, спостерігається порушення примикання металевого жолобу до покрівлі. Підвальне приміщення знаходиться у задовільному стані (а.с. 22).
29 серпня 2019 року позивачами було складено та направлено до КП «Запоріжремсервіс» ЗМР Акт-претензію з переліком вимог, щодо проведення робіт в буд. АДРЕСА_2 , а саме: поточний ремонт інженерних комунікацій, ремонт ґанку під`їзду № 2, освітлення сходових кімнат, поточний ремонт покрівлі та виконання капітального ремонту будинку (а.с. 24).
10 вересня 2019 року КП «Запоріжремсервіс» ЗМР на адресу позивачів було направлено відповідь про розгляд акту-претензії згідно відповіді вбачається, що частина робіт виконана, а частина робіт запланована до виконання. Також був наданий розрахунок вартості послуг з управління та утримання багатоквартирним будинком (а.с. 25-26).
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно визначився з їх характером та нормами права, що їх регулюють.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що споживач має право, в тому числі: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт та ін.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладено обов`язок доведення обставин щодо заявлених ним вимог.
Відповідно до положень ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом даних норм закону, доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.
Зазначене положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.
Дослідивши матеріали судової справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачами не було надано суду переконливих доказів, що конкретні послуги не були надані відповідачем.
Позивачі в апеляційній скарзі стверджують, що сам по собі факт їхнього звернення разом з іншими мешканцями багатоквартирного будинку до відповідача свідчить про те, що послуги останнім не надавалися та жодні зобов`язання з приводу обслуговування вказаного житлового будинку не виконувалися. Також апелянти посилаються на те, що відповідач зобов`язаний довести суду, що ним були надані такі послуги в повному об`ємі та належної якості.
Колегія суддів відхиляє зазначені доводи, викладені в апеляційній скарзі, оскільки вони ґрунтуються на словесних твердженнях позивача, які не мають жодного доказового підтвердження, зокрема, фото та/або відео файли.
Частиною другою статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно із пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із положеннями статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, не може бути підставою для повного задоволення вимог позивача лише факт незгоди з діями відповідача, які, при цьому, виражені у словесно-претензійній формі. Зазначаючи в апеляційній скарзі про необхідність доведення відповідачем факту надання конкретних послуг з обслуговування будинку, позивачем не дотримано принцип змагальності в частині надання переконливих доказів на підтвердження обставин, наявність яких спричинила необхідність звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду.
Доводи апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції, на підставі чого відхиляються судовою колегією.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 березня 2022 року.

Головуючий

Судді: