ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/14384/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є.,     
за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу:	 ОСОБА_1 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 30.09.2021р. у справі №160/14384/21	
за  позовом:	Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України 	
до:  про:	ОСОБА_1  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення	

ВСТАНОВИВ:

           16.08.2021р. Міністерство внутрішніх справ України (далі- МВС України) та  Національна академія Національної гвардії України (далі – Академія)  за допомогою засобів поштового зв`язку звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного позову з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, судом першої інстанції позов зареєстровано 19.08.2021р. /а.с. 1-3,61/.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження  у справі №160/1384/21 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 64/ 
          Позивачі, посилаючись у адміністративному позові на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу – навчання курсантів  вищих військових закладів у Національній академії Національної гвардії України в період з 22.08.2019р. по 29.07.2021р. на посаді курсанта 2 відділення 249 навчальної групи курсу №4 командно-штабного факультету, відповідними наказами начальника Академії ОСОБА_1 зараховано на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) за спеціальністю 253 «Військове управління (за видами збройних сил ) та відповідача зараховано в списки перемінного складу Академії і на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта і 22.08.2019р. між Академією та відповідачем укладено контракт на проходження військової служби (навчання) в Академії строком на період навчання з 26.08.2019р.  У подальшому наказом начальника Академії №649 від 28.07.2021р.  укладений з відповідачем контракт на проходження військової служби (навчання) в Академії достроково прининено, відповідач виключений зі списків перемінного складу курсантів та продовольчого забезпечення  за наявності підстав передбачених пп. «ж» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до положень діючого законодавства та умов укладеного з відповідачем контракту у разі дострокового припинення контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість курсант повинен відшкодувати витрати, пов`язанні із його утриманням у вищому військовому навчальному закладі. Розмір видатків, які пов`язанні із утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі – Академії, за період з 22.08.2019р. по 29.07.2021р. становить 288419,01 грн., відповідач у справі повідомлений про необхідність відшкодування цих витрат та про їх розмір, та 03.08.2021р. у рахунок відшкодування цих витрат ним було перераховано 30 грн., та у подальшому відповідачем будь-які виплати у рахунок цієї суми не здійснювались. На момент звернення із позовом сума заборгованості відповідача становить 288389,01 грн., тому позивачі змушені звернутись до суду з цим позовом у якому просили суд стягнути з відповідача на користь Академії суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Академії за період з 22.08.2019р. по 29.07.2021р. у розмірі 288389,01 грн 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 30.09.2021р. у справі №160/14384/21 адміністративний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національній академії Національної гвардії України за період з 22.08.2019р. по 29.07.2021р. у розмірі 288389,01 грн. / а.с. 70-72/.
Відповідач, не погодившись із вищезазначеними рішенням суду першої інстанції, за допомого засобів системи «Електронний суд» 25.10.2021р. подав апеляційну / а.с. 79-147/, з застосуванням системи автоматизованого документообігу суду визначено суддю –доповідача, якому 25.10.2021р. передано матеріали апеляційної скарги / 148/.
З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ухвалою  Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2021р. з суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду, витребувано матеріали адміністративної справи №160/14384/21 / а.с. 149/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 02.11.2021р. / а.с. 151/. 
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021р. у справі №160/14384/21 заявника звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою   ОСОБА_1  на рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 30.09.2021р. у справі №160/14384/21 / а.с. 152/, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 07.12.2021р. / а.с. 153/.
Через відсутність належних доказів щодо  отримання відповідачем, який є заявником апеляційної скарги, копій вищезазначених ухвал суду та судової повістки-повідомлення, ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.12.2021р.  справу №160/14384/21  знято з апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, та апеляційний розгляд цієї справи призначено у судовому засіданні о 16-00 годин 01.11.2022р. / а.с. 158/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавствам порядок та строки було повідомлено учасників справи /а.с. 159-161/.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення, так поза увагою суду залишився факт того, що відповідач відноситься до осіб з числа дітей-сиріт, і як наслідок наділений правом на повне державне забезпечення в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів та звільнений від плати за навчання та утримання в них, крім цього відповідач вважає, що грошове забезпечення військовослужбовця є аналогом заробітної плати, тому стягнення цієї суми грошового забезпечення за час навчання відповідача порушує його конституційні права,   тому вважає, що судом першої інстанції було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття  ним рішення у справі із порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 30.09.2021р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити позивача у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі. 
Позивачі, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 162-176/, заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача та посилаючись на те, що відповідачем під час вступу до Академії, укладання контракту та проходження навчання не було повідомлено навчальний заклад про наявність в нього статусу дитини-сироти,  як і не було повідомлено про це і суд першої інстанції під час розгляду справи, при цьому відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження цих обставин і суду апеляційної інстанції разом з апеляційної скарги, також позивачі зазначили, що витрати пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти та оплата за навчання не є тотожними поняттями, а саме оплата за навчання дитини-сироти компенсується за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, щодо тверджень відповідача у апеляційній скарзі про передчасність звернення з цим позовом до суду, то позивачі зазначити, що відповідачу було відомо про відшкодування  витрат пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти  у разі небажання продовжувати навчання та відмовою від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, про що було зазначено у укладеному ним контракті з Академією, та про необхідність відшкодування таких витрат і про їх розмір відповідача було повідомлено Академією під час розірвання контракту, відрахування з перемінного складу курсантів, а також шляхом направлення на адресу відповідача претензії, яка була ним отримана, факт того, що відповідач погодився із сумою та необхідністю відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти підтверджується сплатою частки цих витрат, тому позивачі вважають, що судом першої інстанції під час розгляду справи було об`єктивно на повно з`ясовано обставини справи та постановлено у цій справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, тому просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 30.09.2021р. залишити без змін. 
Представники учасників справи у судове засідання не з`явились. Позивачі та відповідач про день, годину та місце розгляду цієї справи повідомлені належним чином. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників учасників справи за наявними в матеріалах справи доказами. 
Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, матеріали цієї адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що наказом начальника Академії № 716 від 26.07.2019р. кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України та громадян України, у тому числі солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с. 18,19/,   зараховано на навчання курсантом на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра /а.с. 21-22/, та 22.08.2019 р.  між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії,  і солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами Національної академії Національної гвардії України / а.с. 23/, відповідно до якого відповідач, серед іншого,  зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у Національній академії Національної гвардії України, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач у справі на дату зарахування на навчання до Академії вже перебував на військовій службі за контрактом на посадах рядового складу та за власним бажанням вирішив змінити вид цієї служби на навчання курсантів, про що ним у добровільному порядку було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, а попередній контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України втратив свою чинність. 
Наказом т.в.о. начальника Академії № 189 від 22.08.2019 року (по стройовій частині) ОСОБА_1 , відповідача у справі, зараховано в списки перемінного складу та на всі види забезпечення з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу строком на період  навчання з 22.08.2019р. курсантом на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) за спеціальністю 253 «Військове управління (за видами збройних сил)», спеціалізація «Службово-бойове застосування підрозділів Національної гвардії України» та призначити на посаду курсанта / а.с. 24/.
30.06.2021р. відповідач звернувся до начальника курсу № 4 командно-штабного факультету Академії із рапортом про звернення з клопотанням до командування Академії щодо відрахування його з навчального закладу, у зв`язку з небажанням продовжити навчання за наявності підстав передбачених п. «ж» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) п.2 ч.5ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» / а.с. 25/,
При цьому необхідно зазначити, що з наданої ксерокопії рапорту відповідача / а.с. 25/ вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений та згоден з вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006р. «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах».
Наказом т.в.о. начальника Академії №154 від 28.07.2021р. достроково припинено (розірвано) контракт про навчання курсантів, виключено зі списків перемінного складу курсантів солдата ОСОБА_1 , курсанта 2 відділення 249 навчальної групи курсу №4 командно-штабного факультету, за наявності підстав, передбачених підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконання умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 29.07.2021р. / а.с. 30-31/ липня 2021 року.
Відповідно до положень ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в порядку визначеному  постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006р. «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», позивачем у справі - Національною академією Національної гвардії України, складено зведений розрахунок фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 за період навчання з 22.08.2019 року по 29.07.2021 року, відповідно до якого сума відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в Академії, становить 288419,01 грн., у тому числі: грошове забезпечення 271923,56 грн.; предмети, матеріали, обладнання та інвентар 14 519,00 грн.; медикаменти та перев`язувальні матеріали 40,50 грн.; продукти харчування 1935,85 грн., та відповідача у справі із вказаним розрахунком ознайомлено під підпис, зазначені обставини підтверджуються наданою суду та долученою до матеріалів справи копією розрахунку / а.с. 33/, а також іншими письмовими доказами щодо проведення розрахунку, розміру складових частин суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Академії, та повідомлення відповідача про необхідність відшкодування суми витрат, пов`язаних з  його утриманням в Академії , та її розміром /а.с. 32,34-43/ 
Крім цього під час розгляду справи встановлено, що відповідачем у справі 03.08.2021р. було сплачено 30 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в Академії / а.с. 44/, та у подальшому будь-яких  виплат від відповідача на користь Академії у рахунок погашення суми витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Академії, від відповідача не надходило, сума заборгованості відповідача становить 288389,01 грн. 
Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи, а також враховуючи, що відповідачу у справі  було відомо про розмір суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Академії та необхідність її відшкодування / а.с. 32/, а невчинення ний дій спрямованих на відшкодування цієї суми  фактично свідчить про відмову відповідача від здійснення дії спрямованих на відшкодування цієї суми у добровільному порядку, що з урахуванням дострокового розірвання контракту за ініціативою відповідача та невідшкодуванням витрат, пов`язаних із утриманням під час проходження ним військової служби (навчання), обумовило звернення позивачів до суду із цим позовом. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон,  який підлягає застосуванню у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 2 Закону громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями, і порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями ч. 6 ст. 2 цього ж Закону визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Статтею 25  Закону передбачено, що  підготовка громадян України: 
- для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, у яких здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів;
-  прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки і порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно  до ч. 5 ст. 25 Закону  з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і п`ятим частини другої статті 23 цього Закону.
Положеннями ч. 10 ст. 25 Закону передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «з», «и» ч.6 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
А механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти), витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006р. (далі – Порядок) .
Так сукупний аналіз  положень п. 3, 5, 6 Порядку  дає можливість зробити висновок про те, що відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою, і такі витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової  військової служби, -  за  період навчання, що перевищує цей строк; витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
А положеннями п. 7 цього ж Порядку передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
На виконання вимог пункту 3 Порядку наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007р. затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).
Відповідно до п. 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому  навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.
Відповідно до пункту 2.3 цього Порядку №419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
Аналіз вищенаведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних відносин, дає підстави зробити висновок про те, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом на проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом, і у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати навчання, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Враховуючи, що під час розгляду цієї справи встановлено, що за умовами укладеного між відповідачем та Академією контракту від 22.08.2019р. / а.с. 23/ відповідач зобов`язався відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням у Академії, в якій проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, і у період проходження військової служби (навчання) відповідачем 30.06.2021р.  подано рапорт про відрахування з навчального закладу через небажання продовжувати навчання / а.с. 25/, у зв`язку з чим 29.07.2021р.  солдата ОСОБА_1 відраховано з навчання та виключено зі списків перемінного складу курсантів Академії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі і суд першої інстанції роблячи такий висновок правильно виходив з того, що у власноручно підписаних відповідачем контракті про проходження військової служби (навчання) та рапорті про відрахування з навчального закладу вказувалося на обов`язок відповідача відшкодувати, відповідно до вимог Постанови №964, фактичні витрати за навчання в навчальному закладі, що свідчить про те, що відповідач у справі  був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання ним контракту, як і був обізнаний та ознайомлений із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, і відповідачу було запропоновано добровільно відшкодувати ці витрати, що підтверджується наданими суду копіями таких розразунків, які містять підписи відповідача / а.с.33-43,32/.
І враховуючи, що за наведеного правового регулювання (частина десятою статті 25 Закону та пункт 7 Порядку ) право на звернення до суду у позивачів у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, який висловлено ним під час вирішення близьких за змістом правовідносин та викладено у постановах від 30.09.2019р. у справі №340/685/19 та від 10.10.2019р. у справі №140/721/19, тому з огляду на відсутність після 03.08.2021р. / а.с. 44/ будь-яких дій відповідача спрямованих на добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивачі у справі розцінили це як відмову відповідача добровільно відшкодувати витрати, а саме наявність такої відмови надає право на звернення з відповідним позовом до суду, обґрунтовано звернулись до суду першої інстанції із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість заявлених позивачами у цій справі позовних вимог та постановив правильне рішення про стягнення з відповідача на користь Академії заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національній академії Національної гвардії України за період з 22.08.2019р. по 29.07.2021р. у розмірі 288389,01 грн.
Щодо тверджень відповідача у апеляційній скарзі, в обґрунтування доводів щодо заперечення проти заявлених позовних вимог, про наявність в нього статусу дитини-сироти, що надає йому право на повне державне забезпечення в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів та звільнений від плати за навчання та утримання в них, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
З огляду на положення Законів України «Про охорону дитинства» та «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» здобувачі вищої освіти з числа дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування перебувають на повному утриманні держави, цільова підтримка для здобуття професійної, фахової передвищої та вищої освіти таким особам надається у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, за умови підтвердження цими особами обставин, через які вони мають статус дитини – сироти або дітей-сиріт та дитини  позбавленої батьківського піклування, що відбувається наданням відповідного комплекту документів. 
Відповідно до ч. 3 ст. 83 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»    право  на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти,  позбавлені батьківського піклування, до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовження навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. 
З матеріалів цієї справи вбачається, що відповідач – ОСОБА_1 , 12.06.1993р. / а,с. 18/, у віці 26 років перебував на військовій службі за контрактом та  22.08.2019р. був зарахований курсантом вищого навчального закладу, і за цих підстав колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції під час розгляду цієї справи обставин щодо наявності у позивача статусу дитини-сироти.
Під час розгляду цієї справи встановлено, що відповідачем у справі під час укладення контракту на навчання із Академією не було надано жодного належного письмового документу про встановлення йому статусу дитини-сироти, як і не було надано такого документу відповідачем суду першої інстанції  під час розгляду ним цієї справи. 
Щодо наданої відповідачем разом із апеляційною скаргою на підтвердження цих обставин копії листа адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради №2/3-502 від19.10.2021р./ а.с 105/ то цей лист не може бути визнано належним та допустим доказом наявності у відповідача у справі статусу дитини-сироти, з огляду на те, що такий статус надається шляхом прийняття відповідним органом державної влади або місцевого самоврядування рішення, а такого рішення відповідачем у справі в порушення вимог ст. 77 КАС України суду під час розгляду цієї справі не було надано, що свідчить про безпідставність таких доводів відповідача у справі. 
Стосовно посилань відповідача у апеляційній скарзі на те, що кошти грошового забезпечення курсанта є оплатою часу службу військовослужбовця, що фактично свідчить про те, що ці кошти є заробітною платою, отримання якої є конституційним правом, і стягнення коштів цього грошового забезпечення є порушенням конституційних права, то колегія суддів не може прийняти ці доводи до уваги з огляду на наступне. 
Враховуючи, що судом під час розгляду цієї справи встановлено, що відповідач у справі на дату зарахування на навчання до Академії вже перебував на військовій службі за контрактом на посадах рядового складу та за власним бажанням вирішив змінити вид цієї служби на навчання курсантів, про що ним у добровільному порядку було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, а попередній контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України втратив свою чинність, і саме розірвання контракту на  проходження військової служби (навчання) в Академії через небажання відповідача продовжувати навчання  стало підставою для відшкодування витрат на його утримання у закладі вищої освіти під час навчання, тому  враховуючи особливі умови організації освітнього процесу курсантів у військових закладах вищої освіти, який фінансується з Державного Бюджету України, та суттєво відрізняється від фінансування з Державного Бюджету України лінійних підрозділів Національної гвардії України, тому грошове забезпечення курсантів не може ототожнюватись із грошовим забезпечення військовослужбовця і як наслідок на нього не може поширюватись надані чинним законодавством гарантії щодо обмеження свободи розпорядження заробітною платою.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи   об`єктивно  та повно з`ясував усі суттєві обставини справи,  застосував при вирішенні цього спору норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, та актуальну правозастосовну практику Верховного Суду, зробив правильний висновок щодо обґрунтованості позовних вимог та і постановив у цій справі  правильне рішення про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, тому враховуючи, що апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення ,  колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 30.09.2021р.  у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника апеляційної скарги  з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, і не можуть бути підставою для скасування рішення  суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну   скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 30.09.2021р. у справі №160/14384/21 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
                    Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.01.2022р.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко