Постанова 
Іменем України   
 
23 лютого 2020 року 
м. Київ
 
справа № 755/1869/21
провадження № 61-13025св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
заявник - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», 
боржник - ОСОБА_1 , 
стягувач - Акціонерне товариство «ОТП Банк»,
заінтересована особа: приватний виконавець Корольов Вадим Вячеславович, 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року в складі колегії суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст заяви про заміну сторони виконавчого провадження
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Заява мотивована тим, що 10 грудня 2010 року Дніпровський районний суд 
м. Києва ухвалив рішення по цивільній справі № 2-2775/1-10, яким позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-005/154/2007 в розмірі 604 367,83 грн, судовий збір у сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн.
31 жовтня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 
06 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 
Відповідно до додатку № 5 до договору факторингу № 1-10/201 «Перелік договорів відступлення прав вимоги» зазначено порядок переходу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відносно боржника ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, відносно кредитного договору 
№ МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року. 
Враховуючи викладене, заявник просив замінити стягувача по справі 
№ 2-2775/1-10 з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року 
у задоволені заяви ТОВ «ФК«Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження відступлення ПАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прав вимоги за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 
06 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , заявником до матеріалів поданої заяви долучено не було.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Ухвалу Дніпровського районного міста Києва від 19 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника 
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у цивільній справі № 2-2775/1-10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року 
у виконавчому провадженні № АСВП60335400 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В. В. 16 жовтня 
2019 року.
Київський апеляційний суд виходив з того, що розгляд заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати оцінку зазначеним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності. Суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду та помилково відповідно до поданих заявником достатніх матеріалів для здійснення відповідної заміни не задовольнив заяву.
Аргументи учасників справи
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати 
і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував істотні для справи обставини, що встановлені судом першої інстанції. Зазначає, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання по справі № 2-2775/1-10 сплинув. На момент виникнення спірних правовідносин виконавчі документи могли бути пред`явлені до виконання протягом року. Виконавче провадження № АСВП60335400 відкрито поза строком. 
Апеляційна інстанція не встановила факту спливу строку пред`явлення виконавчих документів до виконання і, фактично, підмінила поняття правонаступництва у зобов`язанні і замінила сторону неіснуючого виконавчого провадження № АСВП60335400, яке приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В. В. 16 жовтня 2019 року відкрите вже поза строком загальної позовної давності у три роки.
Отримання виконавчих листів ПАТ «ОТП Банк» 18 березня 2011 року підтверджує факт того, що на момент укладання 05 листопада 2010 року купівлі-продажу кредитного портфелю між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконавчих листів у ПАТ «ОТП Банк» у наявності ще не було.
У грудні 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало досуду відзив, 
у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанцій без змін.
Відзив мотивовано тим, що виконавче провадження № 60335400 відкрито 
16 жовтня 2019 року приватним виконавцем Корольовим В. В. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до суду в якості доказів надано договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року укладений між ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором 
№ МL-005/154/2007 від 05 листопада 2007 року укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Судами попередніх інстанцій вирішувалося питання про заміну сторони виконавчого провадження, а не поновлення строку на пред`явлення виконавчих документів.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що наведені 
у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
14 січня 2020 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні; справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Суди встановили, що заочним рішенням Дніпровського районного суду 
м. Києва від 10 грудня 2010 року по справі № 2-2775/1-10 позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь 
ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-005/154/2007 в розмірі 604 367, 83 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься 
у Додатку 1 до цього Договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду.
18 березня 2011 року представником ПАТ «ОТП Банк» отримано два виконавчих листи, що підтверджується розпискою в довідковому листі до справи.
31 жовтня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 1-10/19, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» приймає право грошової вимоги, що належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стає кредитором за Кредитними договорами.
Відповідно до Реєстру боржників (Додаток № 1 до Договору факторингу 
№ 1-10/2019 від 31 жовтня 2019 року), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 
06 листопада 2007 року.
Згідно переліку договорів відступлення права вимоги (Додаток № 5 до договору факторингу № 1-10/2019 від 31 жовтня 2019 року), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-005/154/2007, згідно договору купівлі продажу кредитного портфелю від 05 листопада 
2010 року.
У приватного виконавця виконавчого округу м. Києва на виконанні знаходиться виконавче провадження № АСВП 60335400, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - АТ «ОТП БАНК».
Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, 
а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи 
з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав 
і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора 
у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора 
в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина тертя статті 656 ЦК України; (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України; (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») 
в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин 
у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме 
й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом». 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих 
в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у цій справі. Судами не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, 
у зв`язку з чим відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими. З огляду на наведене Суд вважає слушним посилання Скаржника (пункт 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору. Як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору 
в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 
20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).
Предметом розгляду у цій справі є заява ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яким укладений договір факторингу від 31 жовтня 2019 року з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року, про заміну стягувача з ПАТ «ОТП Банк».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що згідно доводів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції (а. с. 38-39 т. 2) та висновків суду першої інстанції, заявник доказів на підтвердження відступлення прав вимоги за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надав. Проте апеляційний суд належним чином не з?ясував обставину відступлення права вимоги за договором від 05 листопада 
2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ОТП Банк», відповідні висновки суду першої інстанції не спростував, обмежившись лише посиланням на презумпцію правомірності правочину. 
За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку 
з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року скасувати.
Передати справу № 755/1869/21 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   В. І. Крат 
 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук