ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/903/21  Номер провадження 22-ц/814/265/22	Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М. І.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Хіль Л.М.,
суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава провадження за  апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  на додаткове рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_3  про розірвання шлюбу,- 
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року, розірвано шлюб, зареєстрований 28 квітня 2018 року Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , актовий запис № 493, та стягнуто з відповідача на користь позивачки - 908 грн. сплаченого при зверненні до суду судового збору.
19 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила вирішити питання судових витрат на правничу допомогу.
      Додатковим рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 рокузаяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу - задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі №542/603/21 за позовом   ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в сумі 3 750,00 грн.
Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив додаткове рішення місцевого суду змінити стягнувши 7500 грн. основної та 3500 грн. додаткової частини гонорару та 600 грн. витрат на відрядження.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що згідно наданого розрахунку вартості послуг адвоката загальний розмір гонорару становить 10750 грн.та 600 грн. витрат на відрядження, які підтверджені належними доказами та підлягають стягненню.
Крім того, вказує, що суд має право, а не обов`язок зменшити розмір судових витрат за клопотаннм сторони та обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє дане клопотання.
Вказує, що відповідачем доказів неспівмірності судових витрат до суду надано не було.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Місцевим судом встановлено,що згідно договору (угоди) про професійну правничу (правову, юридичну) допомогу, адвокат Ошека О.А. надав клієнту професійну (правову) допомогу на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язаний сплатити адвокату за надання правничої (правової, юридичної) допомоги.
Згідно з угодою про доповнення умов договору, перша (умовно кажучи, основна) частина гонорару визначається (розраховується) погодинно з розрахунку 1000 грн. 00 коп. (Одна тисяча грн. 00 коп.) за кожну 1 (Одну) годину виконання Адвокатом робіт за цією Угодою в межах Договору, незалежно від їх виду чи складності, і має бути сплачена Клієнтом Адвокату в порядку, визначеному цією Угодою та Договором, незалежно від того, чи досягнуто бажаного для Клієнта результата. Друга додаткова частина гонорару (умовно «гонорар успіху») визначається (розраховується) погодинно з розрахунку 500 грн. 00 коп. (П`ятсот грн. 00 коп.) за кожну 1 (Одну) годину виконання Адвокатом робіт за цією Угодою в межах Договору, незалежно від їх виду чи складності, і має бути сплачена Клієнтом Адвокату в порядку, визначеному цією Угодою та Договором, і яка належною Адвокату стає лише у разі:
- досягнення (настання) бажаного для Клієнта результата, яким може бути;
- ухвалення судом судового рішення про задоволення позову Клієнта і набрання таким рішенням чинності (законної сили);
- Клієнт не підтримує своїх вимог і відмовився від позову унаслідок задоволення позовних вимог після пред`явлення позову, і при цьому суд за заявою Клієнта присудить стягнення на користь Клієнта чи Адвоката понесених ним у справі судових витрат на правову (правничу, юридичну) допомогу;
- розгляд справи завершено укладенням мирової угоди (незалежно від того, чи передбачено нею стягнення на користь Клієнта чи Адвоката судових витрат на правову (правничу, юридичну) допомогу;
- стягнення судом на користь Клієнта гонорару з урахуванням цієї другої (додаткової) частини гонорару («гонорару успіху»).
Відповідно до звіту адвоката, загальна кількість відпрацьованого часу адвокатом Ошекою О.А. становить 7 годин 30 хвилин, а саме:
-        консультація в ході якої було здійснено ознайомлення з матеріалами та інформацією, здійснення їх аналізу - 00 годин 15 хвилин;
-        консультація в ході якої було надано правову інформацію, що стосується доручення справи про розірвання шлюбу та було здійснено надання роз`яснень з правових питань що стосуються вказаної справи - 00 годин 15 хвилин;
-        консультація щодо відповідної судової практики у справах про розірвання шлюбу, а також щодо наявності чи відсутності підстав для захисту прав та інтересів Клієнта, з визначенням виду (судовий, позасудовий, ін.) захисту, виду судочинства; підсудності; вимог, обставин (предмет доказування); доказів (визначення виду провадження і порядку розгляду справи судом та інших необхідних відомостей - 00 годин 15 хвилин;
-        складення позовної заяви про розірвання шлюбу, підготовка матеріалів доданих до неї - 01 година 00 хвилин;
-        ознайомлення з відзивом ОСОБА_3 на позовну заяву, здійснення його аналізу, надання консультації і усного висновку про відсутність доцільності реагувати відповіддю на вказаний відзив - 00 годин 15 хвилин;
-         явка для здійснення представництва:
30.06.2021 - на 10:30 до 11:26, тобто 00 годин 56 хвилин;
19.07.2021 - на 11:00 до 11:42, тобто 00 годин 42 хвилини;
01.09.2021 - на 13:30 до 13:45, тобто 00 годин 15 хвилин + 01 година 00 хвилин переїзду до смт Нові Санжари з м. Полтава і з смт Нові Санжари у м. Полтава, тобто разом 01 година 15 хвилин;
22.09.2021 - на 13:00 до 13:29, тобто 00 годин 29 хвилин;
06.10.2021 - на 13:00 до 15:00, тобто 02 години 00 хвилин, що сумарно становить: 05 годин 20 хвилин;
- здійснено ознайомлення і зняття копій з матеріалів справи у суді - 00 годин 10 хвилин.
Загальний розмір гонорару становить:
7.5 х 1000 = 7500,00 грн. (першої частини -без врахування гонорару успіху);
7.5 х 500 = 3750,00 грн. (друга додаткова частина гонорару - «гонорар успіху»);
7000,00 + 3 750,00 = 10 750,00.
Також, до заяви про ухвалення додаткового рішення додана довідка про сплату ОСОБА_2 адвокату Ошеці О.А. 1000 грн гонорару за ведення справи та 600 грн на відрядження до смт Нові Санжари (добові).
Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, місцевий суд виходив з співмірності та розумності наданих послуг, а також враховуючи клопотання відповідача ОСОБА_3 про зменшення судових вират дійшов висновку про стягнення 3500 грн витрат на правничу допомогу.
Відмовляючи в частині стягнення «гонорару успіху» місцевий суд виходив з того, що гонорар успіху виплачується за позитивний результат у вирішенні спору, проте в даному випадку відповідач сам визнав позов та просив його задовольнити, а тому в даному випадку відсутній у сторін юридичний спір.
Щодо витрат на відрядження в розмірі 600 грн, місцевий суд виходив з недоведеності вказаних витрат, оскільки, ані позивачем, ані її представником до суду не надано доказів здійснення витрат на відрядження у розмірі 600 грн.
Апеляціний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються                  з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Апеляціний суд , надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, а також з урахуванням заявленого клопотання відповідача щодо їх неспівмірності та зменшення витрат на професійну правничу допомогу, погоджується з висновками місцевого суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Щодо такого виду винагороди як «гонорар успіху», апеляційний суд зазначає наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач позов підтримав в повному обсязі та просив позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити, а тому міцсцевий суд дійшов вірного висновку про те, що між сторонами відсутній юридичний спір, а стягнення з відповідача гонорару успіху у даній справі суперить поняттю і правовій природі « гонорару успіху» .
Місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження здійснення витрт на відрядженняя у розмірі 600 грн, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви в цій частині.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04). 
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування додаткового рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, суд- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 рокузалишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий:                                                                 Л.М. Хіль 

Судді                                                                       Г.Л. Карпушин
                                                                    О.Ю. Кузнєцова