ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року	Львів	Справа № 300/881/21 пров. № А/857/22566/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я. 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року (суддя першої інстанції Біньковська Н.В., м. Івано-Франківськ) 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій при нарахуванні пенсійного забезпечення особі, яка отримала ядерну шкоду здоров`ю, відповідно до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та статей 13, 49, 50, 51, 56 та 57 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання привести розмір основної пенсії у відповідність до вимог чинного законодавства, але не нижче прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, та додати до неї розмір пенсії за втрату здоров`я і надбавку за проживання в гірському населеному пункті із 02 жовтня 2018 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року позов у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, вважаючи таке постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, його оскаржив ОСОБА_1 . Просить скасувати рішення від 27.10.2021 та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах, як ліквідатору аварії на ЧАЕС 2 категорії, відповідно до статті 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з недотримання принципів щодо його пенсійного забезпечення. Вважає, що органом пенсійного фонду протиправно не приведено основний розмір пенсії позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, але не нижче прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з додаванням до неї розміру пенсії за втрату здоров`я та надбавки за проживання в гірському районі. Звертає увагу на постанови Верховинського районного суду в Івано-Франківській області від 09.10.2017 та Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 у справі №340/528/17.
Судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.04.2018, яке набрало законної сили 13.06.2018, у справі №809/364/18, серед іншого, зобов`язано Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 22.12.2017 року пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Пенсію за віком позивачу призначено згідно із ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яку обчислено у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На час призначення пенсії за віком її розмір становив 1373 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком – 394,51 грн., підвищення як жителю гірського району -167,61 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) – 170,82 грн., доплата до пенсії при неповному стажі - 272,72 грн., державна адресна допомога – 367,34 грн. (а.с.32).
З 01.07.2018 розмір пенсії за віком становить 1435 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком – 394,51 грн., підвищення як жителю гірського району - 167,61 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) згідно Постанови №112 п.5 – 170,82 грн., доплата до мінімальної пенсійної виплати - 429,34 грн., доплата до прожиткового мінімуму – 272,72 грн. (а.с.35).
З 01.12.2018 розмір пенсії за віком становить 1497 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком - 394,51 грн., підвищення як жителю гірського району -171,75 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) згідно Постанови №112 п.5 – 170,82 грн., доплата до мінімальної пенсійної виплати - 466,52 грн., доплата до пенсії при неповному стажі – 293,40 грн. (а.с.38).
З 01.07.2019 розмір пенсії за віком становить 1564 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком – 394,51 грн., підвищення як жителю гірського району – 177,90 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) згідно Постанови №112 п.5 – 170,82 грн., доплата до мінімальної пенсійної виплати – 496,58 грн., доплата до пенсії при неповному стажі – 324,19 грн. (а.с.40)
З 01.12.2019 розмір пенсії за віком становить 1638 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком – 394,51 грн., підвищення як жителю гірського району – 184,70 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) згідно Постанови №112 п.5 – 170,82 грн., доплата до мінімальної пенсійної виплати – 529,78 грн., доплата до пенсії при неповному стажі – 358,19 грн.(а.с.40).
З 01.07.2020 розмір пенсії за віком становить 1712 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком - 394,49 грн., підвищення як жителю гірського району -191,50 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) згідно Постанови №112 п.5 – 170,82 грн., доплата до мінімальної пенсійної виплати – 562,98 грн., доплата до пенсії при неповному стажі – 392,21 грн. (а.с.40 зворот).
З 01.12.2020 розмір пенсії за віком становить 1769 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком - 394,49 грн., підвищення як жителю гірського району -196,74 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) згідно Постанови №112 п.5 – 170,82 грн., доплата до мінімальної пенсійної виплати – 588,54 грн., доплата до пенсії при неповному стажі – 418,41 грн.
З 01.03.2021 розмір пенсії за віком становить 1769 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком – 421,25 грн., підвищення як жителю гірського району -196,74 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) згідно Постанови №112 п.5 – 170,82 грн., доплата до мінімальної пенсійної виплати – 588,54 грн., доплата до пенсії при неповному стажі – 391,65 грн.
01.02.2021 представник позивача Олійник Я.М. звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про приведення пенсійного забезпечення ОСОБА_1 у відповідність до норм чинного законодавства. Зазначає, що у лютому 2021 року пенсія позивача має складати 2327,78 грн., з яких: 1769,00 грн. – основна пенсія, 170,82 грн. – додаткова пенсія за втрату здоров`я, 387, 96 грн. – гірська надбавка (а.с.10).
За наслідками звернення представника позивача відповідач листом від 22.02.2021 №868-576/Р-02/8-0900/21 повідомив про те, що з 02.10.2017 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яку обчислено за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки страховий стаж ОСОБА_1 становить лише 16 років 1 місяць, то розмір пенсії обчислено відповідачем пропорційно наявному стажу. Так, розмір пенсійної виплати на час призначення пенсії позивачу становив 1373 грн. (394,49 грн. – основний розмір пенсії за віком, 272,74 грн. – доплата при неповному стажі, 170,82 грн. – додаткова пенсія потерпілим внаслідок ЧАЕС 2 категорії, 167,71 грн. – підвищення за проживання в гірському населеному пункті, 367,34 грн. – державна адреса допомога), а станом на лютий 2021 року складав 1769 грн. (394,49 грн. – основний розмір пенсії за віком, 418,41 грн. – доплата при неповному стажі, 170,82 грн. – додаткова пенсія потерпілим внаслідок ЧАЕС 2 категорії, 196,74 грн. – підвищення за проживання в гірському населеному пункті, 588,54 грн. – державна адреса допомога), відтак відсутні підстави для перерахунку пенсії (а.с.12).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує, окрім пенсії за віком, додаткову пенсію потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підвищення за проживання в гірському населеному пункті згідно ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а також доплату до прожиткового мінімуму, що у своїй сукупності призводить до отримання ним пенсії в розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому відсутні правові підстави для спірного перерахунку пенсії.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004 (надалі також – Закон України №1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон України №796-XII).
Згідно ст. 49 Закону України №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4, призначається у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (ст. 51 Закон України №796-XII).
Відповідно до ст. 55 Закону України №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Згідно частини 2 статті 56 Закону України №796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .
Отже, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначені пільгові умови та порядок обчислення стажу роботи, який надає право для отримання пенсії (ст.55, ст.56 Закону України № 796-ХІІ).
Частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Як правильно встановлено судом, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991. Страховий стаж позивача, відповідно до даних розрахунку страхового стажу, складає 16 років, 1 місяць, 22 дні, що є значно меншим ніж передбачено як Законом України № 796-ХІІ від 28.02.1991, так і Законом України №1058-ІV.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача недостатньо страхового стажу для виплати пенсії в повному розмірі, тобто в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом (20 років для чоловіків за Законом України № 796-ХІІ від 28.02.1991).
Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з ст.17 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. 
Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Приписами ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Пунктом 2 постанови КМ України №265 від 26.03.2008 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 2-1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.
Отже, враховуючи, що позивач скористався правом на достроковий вихід на пенсію, через що по причині недостатнього стажу розмір його пенсії за віком обчислюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу.
Разом з тим, чинним законодавством встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком повинен відповідати розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», який вступив в дію з 01.01.2017, встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.7 вказаного Закону такий прожитковий мінімум складає, зокрема, з 1 грудня – 1373,00 грн.
Приписами закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», який вступив в дію з 01.01.2021, встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Згідно із ст.7 вказаного Закону такий прожитковий мінімум складає: з 1 січня 2021 року 1769,00 грн., з 1 липня – 1854,00 грн., з 1 грудня – 1934,00 грн.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на час призначення ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до статті 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік” становив 1373,00 грн., а станом на час звернення представника позивача із заявою від 01.02.2021, останній згідно статті 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік” становив 1769,00 грн. 
Згідно протоколу Косівського об`єднаного управління ПФУ області від 06.04.2018, яким в 2017 році здійснено призначення пенсії ОСОБА_1 , загальний розмір пенсії за віком позивача призначено в розмірі 1373,00 грн. (а.с.32).
Загальний розмір пенсії позивача з 01.12.2020, з 01.03.2021 призначено в розмірі 1769 грн., що підтверджено рішенням про перерахунок пенсії від 23.02.2021 (а.с.41 зворот).
Отже, загальний розмір пенсії позивача за віком на час призначення пенсії за заявою від 22.12.2017 становить 1373,00 грн., а на час звернення із заявою від 01.02.2021 складає 1769 грн., що не є меншим розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого Законом України „Про Державний бюджет України на 2017 рік” та Законом України „Про Державний бюджет України на 2021 рік”.
Відповідно до висновків, викладених в п.2.3 рішення Конституційного Суду України № 5-р/2018 від 22.05.2018, у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу I Закону України “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” від 28.12.2014р. № 76-VIII, слідує, що статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, включаючи право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); визначено джерела і механізми соціального забезпечення громадян (частина друга); та встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя). У державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини.
Згідно зі ст.46 Основного Закону України соціальний захист пов`язується, зокрема, “з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім`ї” (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.04.2009р. № 9-рп/2009).
Наведений зміст права, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст.3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48).
Конституційний Суд України вважає, що зазначені положення Основного Закону України зобов`язують державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення. Заходи соціального захисту мають втілювати ідеї соціальної солідарності та справедливості, бути спрямовані на охорону і захист особи при настанні можливих соціальних ризиків.
На думку Конституційного Суду України, держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Конституційний Суд України наголошує, що людську гідність необхідно трактувати як право, гарантоване ст.28 Конституції України, і як конституційну цінність, яка наповнює сенсом людське буття, є фундаментом для усіх інших конституційних прав, мірилом визначення їх сутності та критерієм допустимості можливих обмежень таких прав. Наведене опосередковано підтверджується унікальним значенням людської гідності в Конституції України, за якою, зокрема, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (стаття 21); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68).
Також в п.3 цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що надання окремих пільг громадянам є конституційно допустимим. Однак наявність у тексті Основного Закону України категорії “пільга” не означає, що ця категорія є елементом конституційного статусу людини на відміну від основоположних прав і свобод людини та гарантій їх реалізації, які є необхідними для гідного існування та гармонійного розвитку людини. Конституційний Суд України виходить з того, що в кожному конкретному випадку має бути встановлено, чи пов`язані пільги з неможливістю особи мати заробіток, втратою такого заробітку або недостатнім рівнем життєвого забезпечення особи та непрацездатних членів її сім`ї, а також чи спрямовані вони на забезпечення достатніх умов життя, сумісних із людською гідністю.
Отже, для визначення відповідності розміру пенсії позивача вимогам ст.46 Конституції України слід враховувати всі отримувані ним доходи з бюджету, тобто, загальну суму пенсійних (соціальних тощо) виплат, а не виокремлювати лише розмір пенсії за віком.
Враховуючи, що позивач отримує, окрім пенсії за віком, додаткову пенсію потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України України №1210 від 23.11.2011 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, підвищення за проживання в гірському населеному пункті згідно ст.6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”, а також доплату до прожиткового мінімуму, що у своїй сукупності призводить до отримання ним пенсії в розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для спірного перерахунку пенсії.
Крім того, матеріалами справи підтверджено здійснення пенсійним органом регулярних перерахунків пенсії позивача з метою відповідності розміру його пенсії величині прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.32-44).
Отже, нарахування ОСОБА_1 та виплату пенсії проведено відповідачем із дотриманням рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що відповідає приписам Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Щодо покликань позивача на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018, то в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, відтак твердження представника позивача щодо необхідності врахування судом вказаних постанов у цій справі є помилковими. 
Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар