ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 лютого 2022 року
м. Харків
справа №645/1986/20
провадження №22-ц/818/129/22
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Антонович А.А., 
сторони по справі:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Укрпошта»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Корольчука Юрія Юліановича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Укрпошта», на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 29 липня 2020 року у складі судді Бондарєвої І.В. (повний текст рішення складений 30 липня 2020 року),
УСТАНОВИВ:
Восьмого квітня 2020 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укрпошта» (далі – ПрАТ «Укрпошта) на користь ОСОБА_1 відшкодування за втрачені поштові відправлення в сумі 195 933 грн 60 коп. Судові витрати представник позивача просив покласти на відповідача.
Позов мотивований тим, що у 2018 році ОСОБА_1 пересилав значну кількість міжнародних поштових відправлень до різних країн світу через відповідача - ПАТ «Укрпошта». За пересилання поштових відправлень позивач проводив оплату послуг ПАТ «Укрпошта» відповідно до діючих тарифів. Через нехтування відповідачем власними обов`язками у численних випадках поштові відправлення були втрачені та не доставлені визначеним адресатам. Для розшуку поштових відправлень, які не були доставлені адресатам, позивач звертався у встановленому порядку до ПАТ «Укрпошта» з відповідними зверненнями про втрату поштових відправлень за кожним окремим випадком для прийняття відповідачем рішень щодо неналежно наданих послуг поштового зв`язку. ПАТ «Укрпошта» неправомірно затягувало вирішення поставлених питань та фактично уникає обов`язку відшкодувати споживачу збитки за ненадану послугу. У відповіді на адвокатський запит представника позивача ПАТ «Укрпошта» зазначало, що виплата відшкодування, пов`язаного з утратою 157 міжнародних поштових відправлень (далі - МПВ), призупинена на підставі п. 2.9 ст. 23 Всесвітньої поштової конвенції Актів Всесвітнього поштового союзу (далі – ВПС); з метою уникнення факту шахрайства зі сторони ОСОБА_1 при пересиланні МПВ Укрпошта була змушена звернутися до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області та до Головного управління Національної поліції у Харківській області для проведення відповідних слідчих дій. Звернення відповідача було передане до слідчого управління ГУНП у Харківській області. У відповіді на запит позивача ГУНП в Харківській області повідомило, що на теперішній час звернення відповідача розглянуті без прийняття будь-яких рішень. Щодо начебто неправомірних дій зі сторони ОСОБА_1 при пересиланні ним МВП, то у зв`язку з відсутністю самого факту неправомірних дій по даному питанню не відкривалось жодних кримінальних проваджень, не проводилось жодних процесуальних дій та не приймалось жодних процесуальних рішень. Представник позивача звертався з відповідним адвокатським запитом до Головного управління ДПС у Харківській області, яке повідомило, що відносно факту можливих неправомірних дій зі сторони ОСОБА_1 при пересиланні міжнародних поштових відправлень відповідач до ГУ ДПС у Харківській області не звертався. Отже, у ПАТ «Укрпошта» відсутні будь-які фактичні та правові підстави для зупинення/уникнення виплати відшкодування, пов`язаного з утратою МПВ, відправлених та оплачених позивачем. 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з ПрАТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 195933 грн 60 коп. як відшкодування за втрачені поштові відправлення. Стягнуто з ПрАТ «Укрпошта» на користь держави судовий збір у розмірі 1959 грн 34 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи доведене здійснення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 24.09.2018 157 міжнародних пересилань до різних країн світу через ПАТ «Укрпошта», що були втрачені. За кожним зі 157 випадків ОСОБА_1 подавав ПАТ «Укрпошта» рекламації у строки, визначені положенням Всесвітньої поштової конвенції та відповідно до порядку, закріпленого на веб-сайті АТ «Укрпошта». Тому заявлений до відшкодування розмір збитків підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в силу вимог закону. 
Не погодившись з рішенням суду Корольчук Юрій Юліанович, діючи в інтересах АТ «Укрпошта», подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; стягнути з ОСОБА_1 на користь апелянта понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2939,01 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права України. Суд не взяв до уваги документи щодо: зміни типу ПАТ «Укрпошта» з Публічного на Приватне та перейменування його в Акціонерне товариство «Укрпошта» (далі – АТ «Укрпошта»); не існування юридичної особи з найменуванням ПрАТ «Укрпошта». Від позивача до суду не надходило клопотань про заміну первісного відповідача ПрАТ «Укрпошта» належним – АТ «Укрпошта», у зв`язку з чим до участі у справі не був залучений належний відповідач. Отже, судом розглянуто справу з неповним з`ясуванням обставин, що мають для неї значення, що за правилами п. 1 ч. 1 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) є підставами для скасування судового рішення. Оскільки розглянуті судом позовні вимоги заявлені до неіснуючої особи, до участі у розгляді справи належний відповідач залучений не був, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучити його до участі у справі, рішення суду необхідно скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Апелянт також зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що послуги поштового зв`язку з пересилання міжнародних відправлень надавались у 2018 році. В АТ «Укрпошта» немає відомостей про подання ОСОБА_1 рекламацій щодо зазначених в його позові 157 міжнародних поштових відправлень. Надані позивачем роздруківки звернень на 40 аркушах, а також 160 фіскальних чеків не є належними та допустимими доказами, оскільки вони є низької якості (неможливо прочитати текст документу). В порушення ч. 9 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу (далі – ЦПК) України, п. 3.10 Національного стандарту України «Діловодство й архівна справа» (ДСТУ 2732:2004) суд першої інстанції необґрунтовано залучив ці документи до матеріалів справи та використав їх у якості доказів: укладення усних правочинів про надання послуг поштового зв`язку з пересилання 157 міжнародних поштових відправлень; звернення позивача до відповідача з рекламаціями щодо 157 міжнародних поштових відправлень.
Представник АТ «Укрпошта» вважає, що суд не дав правової оцінки діям позивача, у яких вбачаються шахрайські дії з метою отримання компенсації за нібито втрачені міжнародні поштові відправлення, про що свідчить злочинний характер діяльності позивача та чисельність відправлень – 157 міжнародних поштових відправлень за досить короткий термін. Для підтвердження неправомірності дій Прутського О.О. АТ «Укрпошта» звернулося до Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Дії ОСОБА_3 в судовому процесі при розгляді судом першої інстанції цивільної справи № 645/1986/20 за правилами загального позовного провадження не мають юридичної сили, оскільки: вказана особа не є адвокатом та не може здійснювати представництво прав та інтересів АТ «Укрпошта» у цій справі; надана ОСОБА_3 суду першої інстанції нотаріально посвідчена довіреність від 16.01.2020 підтверджує його право на представництво прав та інтересів АТ «Укрпошта» у справах, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, наказного та окремого провадження; вказана особа може бути представником АТ «Укрпошта» у трудових спорах, а також справ у малозначних спорах (малозначних справах), а не представником неіснуючого ПрАТ «Укрпошта».
Також апелянт вказує, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 19, 23, 24 Всесвітньої поштової конвенції, які встановлюють відповідальність та звільнення від відповідальності операторів поштового зв`язку і підстави виплат відшкодування, а не норми Закону України «Про захист прав споживачів», застосовані судом. Суд помилково послався на норми статей 1, 4-6, 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вважав спір між ОСОБА_1 та ПрАТ «Укрпошта» пов`язаним з захистом прав споживачів. Внаслідок хибної позиції суду першої інстанції зазначений спір розглянуто в порушення статей 3, 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 175, 177 ЦПК України, без сплати позивачем до Державного бюджету України судового збору на суму 1959,34 грн.
На підставі викладеного апелянт уважає, що вимоги позивача не обґрунтовуються належними та допустимими доказами і не підтверджують неправомірність дій АТ «Укрпошта».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , просить у задоволенні апеляційної скарги АТ «Укрпошта» відмовити, рішення суду - залишити без змін. Вказує, що розгляд справи у суді першої інстанції здійснювався з урахуванням уточнень, наданих позивачем (в тому числі і щодо найменування відповідача). При винесені судового рішення була допущена виключно формальна помилка в найменуванні відповідача, яка підлягає виправленню, і позивач вживає заходи для її усунення. Твердження відповідача щодо неналежності сторони спростовуються його безпосередньою участю при розгляді справи, поданні відповідних процесуальних документів з висловлюванням власної правової позиції щодо позовних вимог, що свідчить про належність відповідача. При поданні апеляційної скарги АТ «Укрпошта» фактично визнало, що рішення суду першої інстанції безпосередньо стосується його прав та інтересів, що спростовує твердження апелянта щодо неналежності відповідача.
Щодо посилання апелянта на відсутність відомостей про подання позивачем рекламацій щодо зазначених в позові 157 міжнародних поштових відправлень, то рекламації подавались ОСОБА_1 онлайн у строки, визначенні положеннями Всесвітньої поштової конвенції та відповідно до порядку, закріпленого на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» за посиланням https://www.ukrposhta.ua/ua/rozshuk-mrDv. За вказаною на сайті процедурою позивачем було подано вказані у позові 157 онлайн-звернень, яким присвоєно відповідний реєстраційний номер та направлено відповідне повідомлення на електронну адресу позивача. При цьому, всі номери міжнародних поштових відправлень, зазначених у онлайн-зверненнях на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» за посиланням та повідомленнях про прийняття рекламацій повністю співпадають з номерами міжнародних поштових відправлень, які містяться в листі-відповіді від 16 грудня 2019 року №33-М-18789, наданому відповідачем на запит. Згідно з указаним листом відповідач визнав втрату відповідних поштових відправлень, визнав наявність своєчасно поданих рекламацій, вказав про наявність рішень про виплату відшкодування за втраченими поштовими відправленнями та зазначив лише, що відповідні виплати призупинені через звернення до правоохоронних органів. Чим спростовуються твердження відповідача щодо відсутності у нього відомостей про подання позивачем відповідних рекламацій. Жодних підтверджуючих документів на обґрунтування своєї позиції відповідач не надав.
Щодо посилання відповідача на неналежність поданих позивачем доказів через їх низьку якість позивач вказує, що надані та долучені до матеріалів справи копії рекламацій повністю відповідають критеріям допустимості, належності, достовірності та достатності, оскільки містять в собі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), які мають значення для розгляду справи. Твердження апелянта є його суто суб`єктивною позицією.
Представник позивача вказав, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту звернення до Головного управління Національної поліції в Харківській області. На наданій відповідачем заяві про вчинення кримінального правопорушення відсутня будь-яка відмітка правоохоронного органу, також відповідачем не надано жодних доказів відправлення (квитанція та опис вкладення) вищезазначеного звернення засобами поштового зв`язку правоохоронним органам. Відповідач вже неодноразово звертався з відповідними зверненнями до правоохоронних органів, однак останні жодних ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_1 не вбачали. Це свідчить про затягування відповідачем питання щодо виплати відшкодування.
Щодо відсутності у ОСОБА_3 повноважень на представлення інтересів відповідача в суді, то під час розгляду справи відповідачем при формуванні власної правової позиції по справі був поданий відзив на позовну заяву та долучені докази за підписом директора філії Харківська дирекція АТ «Укрпошта» Савченко Ю.Л. При цьому матеріали справи містять довіреність, якою АТ «Укрпошта» уповноважила Савченко Ю.Л. представляти інтереси товариства в судах України при розгляді цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних справ. Таким чином, в цілому формування правової позиції по справі з боку відповідача здійснювала уповноважена на те особа, оскільки усі поданні відповідачем документи були підписані ОСОБА_4 . Дії ОСОБА_3 в судовому засіданні були спрямовані лише на підтримання даної правової позиції відповідача і їй не суперечили. Крім того, процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення або його зміни, серед яких відсутня така підстава як відсутність у діях ОСОБА_3 юридичної сили.
Представник ОСОБА_1 заперечив проти задоволення вимоги апелянта щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки окрім договору про надання правової допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, відповідачем не було надано розрахунку часу, необхідного для формування відповідного процесуального документу по справі, порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру), також документально не підтверджена оплата юридичних послуг. Отже, відповідач не обґрунтував понесені ним витрати, пов`язані з наданням правової допомоги при розгляді даної справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.
З матеріалів справи убачається та встановлено судовим розглядом, 08.04.2020 ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ПрАТ «Укрпошта», у якому послався на те, що протягом 2018 року ОСОБА_1 користуючись послугами ПАТ «Укрпошта» зі здійснення міжнародних поштових пересилань здійснив 157 міжнародних поштових відправлень. Зазначені відправлення були оплачені згідно з установленими відповідачем тарифами, на підтвердження чого представник позивача надав суду копії квитанцій (т.1 а.с. 8-27). 157 поштових відправлень ОСОБА_1 були втрачені ПАТ «Укрпошта», тому позивачу належить відшкодувати 195 933 грн 60 коп. ОСОБА_2 надав суду перелік втрачених відправлень (а.с. 6-7).
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , уважав доведеним належними й достатніми доказами здійснення ОСОБА_1 157 поштових пересилань, за втрату яких він просить стягнути відшкодування у позовній заяві від 08.04.2020. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки з наданих ОСОБА_1 копій квитанцій вбачається, що на частині квитанцій сума до сплати та сума податку вказані 0,00 грн. Це свідчить про те, що ОСОБА_1 послуги АТ «Укрпошта» не оплачував, тому не доведено, що він їх отримав. На частині квитанцій відсутня інформація про сплату ОСОБА_1 будь-яких грошових коштів за вказаними чеками. Квитанції про здійснення ОСОБА_1 групових пересилань не містять номерів кожного з поштових відправлень, тому не можливо встановити, що саме вказані у позовній заяві поштові пересилання з певними номерами були вчинені саме цими груповими відправками (т.1 а.с. 8-27). 
Отже, доведеним є вчинення ОСОБА_1  протягом 2018 року лише 37 поштових відправлень за номерами RА060957425UA, RA061106186UA, CV060033289UA, RA061151888UA, RA061207437UA, RA061207644UA, RA061227547UA, RA061294285UА, RA061310006UА, RA061504055UА, RA061456536UA, RA061504846UA, RA061565814UA, RA061679025UA, RA061760858UA, RA061841256UA, RA061841327UA, RA062018562UA, RA062061438UA, RA062062265UA, RA062121936UA, RA062139733UA, RA062139923UA, RA062177060UA, RA062162618UA, RA062219493UA, RA062277902UА, RA062278298UA, RA062310170UA, RA062654833UА, RA062654855UA, RA062654467UA, CP060249104UA, RA063081045UA, RH610785477UA, RA063183101UA, CP060297949UA, за які позивач сплатив 8 975 грн 33 коп. 
Суд не погоджується з указівкою у відзиві на апеляційну скаргу на те, що у листі № 33-М-18789 від 16.12.2019 АТ «Укрпошта» визнало відправку та втрату 157 МПВ. З тексту зазначеного листа та додатку до нього вбачається, що АТ «Укрпошта» призупинила виплату відшкодування за 167 МПВ на підставі п. 2.9 ст. 23 Всесвітньої конвенції Актів ВПС. Проте у листі відсутні дані про те, що АТ «Укрпошта» перевіряло оплату ОСОБА_1 зазначених відправлень (т.1 а.с. 29-53). 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про поштовий зв`язок» основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку є, зокрема, захист інтересів користувачів сфері надання послуг поштового зв`язку, забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості, законодавче регулювання відносин у сфері надання послуг поштового зв`язку, єдність правил, стандартів і норм у сфері надання послуг поштового зв`язку.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку.
Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.
У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року № 10-р «Про національного оператора поштового зв`язку» виконання функцій національного оператора поштового зв`язку покладене на акціонерне товариство "Укрпошта". 
Відповідно до п. 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. 
Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживача»). 
Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживача»).
Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності (ч.1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживача»).
Харківський апеляційний суд не погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що на відносини ОСОБА_1 та АТ «Укрпошта» не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Спір у справі № 645/1986/20 виник з приводу отримання ОСОБА_1 наданої АТ «Укрпошта» послуги з направлення МПВ. ОСОБА_1 вважає, що внаслідок неналежного надання АТ «Укрпошта» вказаної послуги 157 МПВ були втрачені, тому він має право отримати за них компенсацію. Тобто відносини ОСОБА_1 та АТ «Укрпошта» є відносинами між споживачем та надавачем послуги поштового зв`язку, тому на них поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів». 
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про поштовий зв`язок» оператори забезпечують схоронність поштових відправлень і грошових коштів.
Положеннями ст. 18 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, що за порушення законодавства у сфері надання послуг поштового зв`язку оператори несуть відповідальність згідно із законами України.
За втрату (пошкодження) міжнародних поштових відправлень і посилок оператори несуть відповідальність відповідно до вимог актів Всесвітнього поштового союзу і законодавства України, за невиплату міжнародних поштових переказів – відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до норм, закріплених у Порядку та умовах надання послуг з пересилання міжнародних поштових відправлень, який повністю відповідає чинній Всесвітній поштовій конвенції, затвердженій Указом Президента України № 316/2017 від 10 жовтня 2017 року, у разі ненадання або неналежного надання послуг з пересилання реєстрованих міжнародних поштових відправлень відправник (адресат) має право протягом шести місяців, починаючи з наступного дня після подання відправлення для пересилання звернутися до ПАТ «Укрпошта» для наведення відповідної довідки або з вимогою про відшкодування завданих йому збитків (згідно із вимогами Актів Всесвітнього поштового союзу).
У заяві зазначаються вид, категорія та номер поштового відправлення, місце та дата прийняття, прізвище, ім`я та по батькові (для юридичних осіб – найменування) і поштова адреса відправника та адресата, а у відповідних випадках – сума оголошеної цінності поштового відправлення, сума післяплати. У разі коли це стосується посилки, дрібного пакета, листа, бандеролі, у заяві зазначається вид упаковки, детальний перелік та вартість вкладення. У разі коли це стосується згрупованих поштових відправлень, то до заяви також долучається їх список. Під час подання заяви відправник повинен пред`явити розрахунковий документ (згідно з п.122 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінеті Міністрів України від 05.03.2009 року № 270).
На підтвердження направлення АТ «Укрпошта» вимог про відшкодування збитків, завданих втратою поштових відправлень, ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , надав суду роздруківки електронних листів відповідача про прийняття в роботу його звернень із зазначеними номерами міжнародних поштових відправлень (т.1 а.с. 119-158). Звернення були направлені протягом шестимісячного строку для подачі таких заяв. 
При цьому Харківський апеляційний суд уважає, що реєстрація АТ «Укрпошта» звернень за вказаними ОСОБА_1 номерами не підтверджує здійснення ним указаних поштових відправлень за відсутності квитанцій про їх оплату. Роздруківки електронних листів не спростовують викладених вище висновків про те, що доведеним є здійснення ОСОБА_1 лише 37 поштових відправлень із заявлених у позовній заяві 157 відправлень. 
Але надані роздруківки електронних листів підтверджують подачу ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня здійснення МПВ рекламації про відшкодування йому завданих втратою МПВ збитків. Суд визнає ці докази належними та допустимими з огляду на те, що викладена в них інформація стосується предмету доказування у справі № 645/1986/20.
У відповідності до вимог Актів Всесвітнього поштового союзу рекламація (запит) може розглядатися призначеним оператором країни призначення, якому було направлено цю рекламацію, протягом 2 місяців від дня подання початкової рекламації чи протягом 30 днів від цієї дати, якщо рекламація була передана з використанням електронного засобу.
За збитки, завдані внаслідок ненадання чи неналежного надання послуг з пересилання реєстрованих міжнародних поштових відправлень, ПАТ «Укрпошта» несе таку матеріальну відповідальність перед користувачем послуг пошитого зв`язку (вимоги Актів Всесвітнього поштового союзу): за повну втрату (пошкодження) рекомендованого міжнародного поштового відправлення (листа, бандеролі, дрібного пакета) – 30 СПЗ + вартість послуг поштового зв`язку за пересилання відправлення, за винятком рекомендовано збору.
Згідно з розділом І Правил обробки та відправляння міжнародної пошти в місцях міжнародного поштового обміну України, затверджених наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України, Державної митної служби України від 7 листопада 2000 року № 165/626, спеціальне право запозичення (далі - СПЗ) - умовна розрахункова одиниця Міжнародного валютного фонду (МВФ), яка застосовується країнами - членами Всесвітнього поштового союзу для визначення тарифу на поштові відправлення.
За збитки, завдані внаслідок ненадання чи неналежного надання послуг з пересилань реєстрованого міжнародного поштового відправлення, прийнятого для пересилання ПАТ «Укрпошта», відшкодування виплачується відправникові.
Відшкодування повинно бути виплачене відправникові (адресатові) не пізніше трьох місяців, починаючи від дня, наступного за днем подання рекламації.
Відповідно до ч.3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:
1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;
2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);
3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;
4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;
5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
Закріплена у спеціальних нормативних актах відповідальність оператора поштового зв`язку України за втрату міжнародного поштового відправлення є різновидом цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану особі, неправомірними діями оператора. Для застосування такого виду відповідальності необхідно застосовувати загальні положення про відшкодування шкоди, завданої деліктним зобов`язанням. 
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.
При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до статті 3 Всесвітньої поштової конвенції для сприяння концепції єдиної поштової території Союзу країни-члени приділяють увагу тому , щоб усі користувачі (клієнти) мали право на доступ до універсальної поштової служби, що включає забезпечення на постійній основі, якісних основних поштових послуг у всіх пунктах на їхній території за доступними цінами.
Для цього країни-члени в рамках свого національного поштового законодавства чи іншими звичайними засобами визначають обсяг пропонованих поштових послуг, а також вимоги стосовно якості і доступних цін з урахуванням ж потреб населення, так і своїх національних умов.
Країни-члени забезпечують, щоб надання поштових послуг і досягнення стандартів якості здійснювалося операторами, відповідальними за забезпечення універсальною поштовою службою.
Країни-члени забезпечують належне забезпечення універсальною поштовою службою, гарантуючи таким чином її стабільність.
Згідно з частиною один статті 13 Всесвітньої поштової конвенції країни-члени забезпечують, щоб їхні призначені оператори приймали, оброблювали, перевозили та доставляли відправлення письмової кореспонденції.
З указаних вище положень Всесвітньої поштової конвенції та положень Правил обробки та відправляння міжнародної пошти в місцях міжнародного поштового обміну України, затверджених наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України, Державної митної служби України від 7 листопада 2000 року № 165/626, вбачається, що АТ «Укрпошта», як оператор поштового зв`язку, здійснює приймання, реєстрацію, сортування та направлення міжнародної кореспонденції до поштових операторів зарубіжних країн. Поштові оператори зарубіжних країн приймають міжнародні поштові відправлення та забезпечують їх вручення на території своїх держав.
Харківський апеляційний суд уважає, що у цивільній справі № 645/1986/20 ОСОБА_1 не довів, що втрата міжнародного поштового відправлення була здійснена саме працівниками АТ «Укрпошта» на території України. В матеріалах справи відсутні докази того, що країна-одержувач кореспонденції (у випадку ОСОБА_1 – Сполучені Штати Америки), не вручивши поштове відправлення ОСОБА_1 адресату, повернуло кореспонденцію до міжнародного сортувального центру, відправлення прибуло в Україну і було втрачене працівниками АТ «Укрпошта». 
Тобто не доведеною є протиправність дій АТ «Укрпошта» та втрата відповідачем міжнародних поштових відправлень ОСОБА_1 . 
Такі висновки відповідають також позиції Верховного Суду, який розглядаючи спір у схожих правовідносинах у справі № 766/12624/18 в постанові від 5 червня 2019 року вказав, шо АТ «Укрпошта» не є єдиним виконавцем у наданні міжнародних поштових послуг, доставку вихідної кореспонденції забезпечують оператори інших країн. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , на зазначене вище уваги не звернув, помилко вважав доведеним наявність усіх чотирьох елементів деліктного зобов`язання для застосування до АТ «Укрпошта» цивільно-правової відповідальності. 
Отже, Харківський апеляційний суд уважає, що апеляційну скаргу представника АТ «Укрпошта» належить задовольнити, рішення суду від 29.07.2020 – скасувати з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
При цьому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позов ОСОБА_1 пред`явлений до неналежного відповідача. Як убачається з тексту позовної заяви 08.04.2020 представником ОСОБА_1 були пред`явлені позовні вимоги в інтересах ОСОБА_1 до ПрАТ «Укрпошта» (код ЄДРПОУ 21560045, адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 22).
Наказом Міністерства інфраструктури України від 14.12.2018 №611 змінено тип публічного акціонерного товариства «Укрпошта» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Укрпошта».
З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.04.2020, наданої представником позивача, вбачається, що ідентифікаційний код юридичної особи 21560045 та адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 22, зареєстровані саме за Акціонерним товариством «Укрпошта». При цьому у виписці зазначено, що організаційно-правовою формою АТ «Укрпошта» є приватне акціонерне товариство, а назвою юридичної особи –Акціонерне товариство «Укрпошта» (т.1 а.с. 68-73, 75-79).
Харківський апеляційний суд уважає, що помилкове зазначення в позовній заяві організаційно-правової форми відповідача замість його назви за умови правильно вказаного коду ЄДРПОУ 21560045 та адреси відповідача не свідчить про пред`явлення позову до неіснуючої юридичної особи. 
Також не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про те, що представництво інтересів АТ «Укрпошта» в суді першої інстанції здійснювалося неповноважним представником АТ «Укрпошта», який не є адвокатом. 
Згідно з нотаріально посвідченою довіреністю від 16.01.2020 директор філії Харківської дирекції АТ «Укрпошта» Савченко Юрій Леонідович (повноваження якого підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю від 13.01.2020) уповноважив провідного юрисконсульта юридичного відділу Харківської дирекції АТ «Укрпошта» Попова Олександра Станіславовича представляти інтереси АТ «Укрпошта» (т.1 а.с. 89-97). 
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч.1 ст.58 ЦПК України). 
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч.3 ст.58 ЦПК України). 
ОСОБА_3 як працівник Харківської дирекції АТ «Укрпошта» забезпечував самопредставництво АТ «Укрпошта» при розгляді цивільної справи № 645/1986/20, тому не можливо вважати, що в суді першої інстанції АТ «Укрпошта» не була представлена належним чином.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 статті 141 ЦПК України).
ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в судах усіх інстанції частиною першою статті 22 Закону України «Про судовий збір». Тому сплачений АТ «Укрпошта» при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2939 грн 01 коп. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 
Вимога апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрпошта» понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 указаного Закону встановлено, що представництво – це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 указаного Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.
Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представником АТ «Укрпошта» на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу були подані копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; витягу з договору №19/28 від 20.01.2020 про надання правової допомоги.
Надані докази не є достатніми для задоволення заявленої апелянтом вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки матеріали справи не тільки не містять доказів фактичної сплати АТ «Укрпошта» або третьою особою гонорару адвокату в зв`язку з наданою правничою допомогою, а навіть не містять даних, які б свідчили про вартість наданих послуг; розмір грошового стягнення за надані адвокатом послуги також не конкретизований в прохальній частині апеляційної скарги.
Викладене є підставою для відмови у заявленій АТ «Укрпошта» вимозі про відшкодування понесених витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Корольчука Юрія Юліановича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Укрпошта», задовольнити.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення відшкодування відмовити.
Компенсувати Акціонерному товариству «Укрпошта» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2939 (дві тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 01 (одну) копійку судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 лютого 2022 року.

Головуючий                                                                 О.Ю. Тичкова

Судді                                                                         Н.П. Пилипчук

О.В. Маміна