КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №761/1007/20                                                                Головуючий 1 інстанція - Фролова І.В. 
Провадження №22/824/10277/2021                                            Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 грудня   2021 року                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:                Суханової Є.М.,
            суддів:                                   Сушко Л.П., Олійник В.І.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року по справі за позовом Акціонерного  товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
В січні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що   ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н і ід 30.06.2011 року. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримала кредитну картку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26.ll.2019 року має заборгованість 169 794,72 грн., яка складається з наступного: 439,03 грн. заборгованість за кредитом; 163 223,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 132,43 грн - заборгованість за пенею.
Позивачем звернуто увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 137 515,24 грн., яка складається з наступного: 439,03 ірн. - заборгованість за кредитом; 137 076,21 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 30.06.2011 по 31.05.2019 року. На даний час відповідач продовжує \хилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н під 30.06.2011 року у розмірі 137 515,24 грн., яка складається з: 439,03 грн. - заборгованість за кредитом; 137 076,21 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 30.06.2011 по 31.05.2019 року та судові витрати у розмірі 2102 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
 Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ  «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не врахування правових висновків Верховного Суду при його ухваленні.
При цьому, апелянт просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року, і ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 червня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого був ПАТ АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» та    ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.9).
В заяві зазначено, що     ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № 5577212705743196 з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості, та згодна з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, а також зазначено, що Банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт.
ОСОБА_1 також було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій також передбачена базова відсоткова ставка, що становить 2,5% - UAH в місяць, щомісячна комісія за кредитне обслуговування - відсутня, непогашеної пільгового періоду, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, ПЕНЯ = пеня (1)+ пеня (2), де: пеня (1) = базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 гривень на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн., пільговий період, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, штрафні санкції (а.с. 11).
Згідно з Розрахунком заборгованості за договором №б/н від 30 червня 2011 року станом на 26 листопада 2019 року відповідач має заборгованість у сумі 169 794,72 гривень, в тому числі: 439,03 гривень - заборгованість за тілом кредиту (прострочене тіло кредиту), 163 223,26 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 6132,43- заборгованість по пені (а.с.5-8).
Відповідачем надано до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, яка підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до положень частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
      Відповідно до положень частини 1 статі 259 ЦК України позовна давність, -човлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення вної давності укладається у письмовій формі.
За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у «овій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, ї грамах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
      Частиною 1 статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності знається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якоюпов`язано його початок.
Згідно з положенням частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тягар доказування обставин, пов`язаних з умовами кредитного договору, що мають -ачення для вирішення заявленого позову, в тому числі й щодо строку дії договору та .:року дії кредитної картки, покладено на позивача.
Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження позовних вимог позивачем окрім анкети-заяви, копії Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», надано також розрахунок заборгованості за кредитним договором від 30 червня 2011 року, укладеного між сторонами у справі, станом на 26 листопада 2019 року, довідки про відкриття карткових рахунків, про зміну умов кредитування та обслуговуваннякредитної картки оформленої на відповідача, виписку по кредитному договору відповідача: станом на 10 червня 2020 року.
Так, зокрема, відповідно до довідки Банку між АТ КБ «ПриватБанк» та    ОСОБА_1  було підписано кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні картки:
-№ НОМЕР_1 , дата відкриття - 30 червня 2011 року, термін дії - 01/15;
-№ НОМЕР_2 , дата відкриття - 18 липня 2014 року, термін дії - до 07/18;
-№ НОМЕР_2 , дата відкриття - 08 грудня 2014 року, термін дії - до 07/18.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на   ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся ЗО червня 2011 року по картці № НОМЕР_1 .
Протягом 2011-2019 року по вказаній кредитній картці позивачем було проведено операції щодо зміни кредитного ліміту відповідачу, а саме: ЗО червня 2011 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 гривень, 23 січня 2012 року - зменшено кредитний ліміт до 490,00 гривень; 30 травня 2013 року - зменшено кредитний ліміт до 440,00 гривень; ЗО жовтня 2019 року - зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень;
З виписки за кредитним договором №б/н вбачається, що остання фінансова операція, а саме переказ коштів між рахунками, була здійснена 28 квітня 2015 року. Відомості про користування відповідачем в подальшому грошовими коштами за кредитним договором №б/ н від ЗО червня 2011 року, а саме зняття, переказ грошових коштів та внесення коштів на погашення кредитної заборгованості, відсутні.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанцї, що повивачем на підставі кредитного договору №б/н від 30 червня 2011 року було видано відповідачу, а в подальшому неодноразово перевипущено нові кредитні картки, останній раз кредитна картка видана 08 грудня 2014 року з терміном її дії до 07/18, відомості про видачу відповідачу нової кредитної картки після 07/18 відсутні, як і відсутні відомості про здійснення відповідачем будь-яких операцій з банківською картою після 28 квітня 2015 року, суд дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності за даним кредитним договором сплинув в квітні 2018 року.
Позивач звернувся з позовною заявою до суду 16 грудня 2019 року, яка надійшла до суду 10 січня 2020 року, тобто з пропуском строку загальної позовної давності.
Відповідно до положень частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відтак, викладені у апеляції доводи, суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
Повна постанова  складена 11 січня 2022 року
 
Головуючий                                                              Є.М. Суханова
 
Судді:                                                                         В.І. Олійник
 
                                                                                      Л.П. Сушко