ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021                    м. Дніпро         Справа №  920/821/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О., 
секретар судового засідання Мацекос І.М.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 (повний текст складено 17.12.2020, суддя Васильєв О.Ю.) у справі № 920/821/20
за позовом: Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”, м. Київ 
до: гр. ОСОБА_1 , смт. Радушне 
третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю “Трансавтосхід”,               м. Суми 
про: стягнення 579 169, 62 грн. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.
У серпні 2020 до Господарського суду Сумської області звернулось АТ “Банк Кредит Дніпро” з позовом, в якому просило стягнути з відповідача суму заборгованості, що складається з:
- 269 096, 26 грн. - заборгованість за простроченим кредитом,
- 209 490, 08 грн. - заборгованість за простроченими відсотками,
- 11 339, 45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом,
- 20 610, 65 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту,
- 5 797, 63 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків,
- 39 941, 08 грн. - інфляційні втрати за простроченим кредитом,
- 22 894, 47 грн. - інфляції за простроченими відсотками.
Зазначені вимоги позивач обґрунтував неналежним виконанням позичальником – ТОВ “Трансавтосхід” умов Договору банківського обслуговування від 27.10.2016 та Договору про встановлення ліміту овердрафту від 27.10.2016 №312118-ОП, укладеного шляхом підписання заяв про приєднання до Універсального договору банківського обслуговування та про встановлення ліміту овердрафту. 
Позивач посилався на неналежне виконання третьою особою своїх зобов`язань за укладеними договорами в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені договором терміни. В частині вимог до відповідача, позивач посилається на положення Договору поруки №271016-П від 27.10.2016, укладеного між сторонами справи.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.08.2020 вищезазначений позов передано за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 відкрите провадження у справі №904/821/20.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 позов задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь АТ “Банк Кредит Дніпро”:
-           269 096, 26 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 
-           209 490, 08 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 
-           11 339, 45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом, 
-           20 610, 65 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 
-           5 797, 63 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків,
-           39 941, 08 грн. - інфляційні втрати за простроченим кредитом, 
-           22 894, 47 грн. - інфляції за простроченими відсотками,
-           8 687, 54 грн. - витрат на сплату судового збору.
Наведеного висновку місцевий господарський суд дійшов, встановивши наступні обставини справи.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.10.2018 у справі №914/990/18, що набрало законної сили, встановлено факт неналежного виконання позичальником - ТОВ “Компанія “Моя Хата” (правонаступник після зміни найменування ТОВ “Трансавтосхід”, третя особа) своїх зобов`язань за Договором банківського обслуговування від 27.10.2016 та Договором про встановлення ліміту овердрафту від 27.10.2016 №312118-ОП з повернення коштів, наданих позичальником - ПАТ “Банк Кредит Дніпро” (правонаступник АТ “Банк Кредит Дніпро”, що стало підставою для часткового задоволення вимог позивача, та стягнення з позичальника (ТОВ “Трансавтосхід”) 269 096, 26 грн. заборгованості по кредиту, 56 543, 69 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 353, 49 грн. пені за порушення строків сплати відсотків, 5 015, 98 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 118, 42 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, 6 451, 23 грн. інфляційних за несвоєчасне повернення кредиту, 5 078, 72 грн. судового збору. 
В частині стягнення 20 842, 61 грн. кредиту та 9 042, 41 грн. відсотків провадження у справі закрито.
Обставини, встановлені в судовому рішенні від 04.10.2018, Господарський суд Дніпропетровської області визнав преюдиційними.
Розглядаючи обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з поручителя – гр. ОСОБА_1 заявленої суми заборгованості, місцевий господарський суд встановив, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищенаведеним договором, між АТ “Банк Кредит Дніпро” та                                   гр. ОСОБА_1 (поручитель, відповідач) укладено Договір солідарної поруки №271016-П від 27.10.2016.
У подальшому, через непогашення третьою особою заборгованості перед позивачем за основним зобов`язанням, Банк звернувся до поручителя з даним позовом. Так, суд першої інстанції визнав право позивача вимагати від поручителя як відповідача погашення заборгованості за кредитним договором, направлену позивачем на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості останній не задовольнив.
2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи та ухвалите нове про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:
-          на час розгляду справи надана відповідачем порука за Договором №271016-П від 27.10.2016 була припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України;
-          з поручителя підлягає стягненню лише тіло кредиту в сумі 269 096,26 грн., згідно з рішенням від 04.10.2018 у справі №914/990/18, інші штрафні санкції (інфляційні та 3%) не підлягають стягненню з поручителя, т.я. Банк не звертався до відповідача з вимогою виконання зобов`язання за Кредитним договором чи рішення у наведеній вище справі;
-          скаржник не приймав участі у розгляді справи №914/990/18;
-          позивач не мав право нараховувати проценти та штрафні санкції за невиконання зобов`язання, оскільки термін кредитування закінчився з моменту звернення Банка до суду з вимогою до боржника про дострокове стягнення заборгованості у справі №914/990/18 (скаржник посилається на висновки Верховного Суду, зроблені у подібних правовідносинах);
-          на думку скаржника, особа не може нести відповідальність за те, чого вона не знала і не могла знати;
-          з дати повернення кредиту (25.08.2018) по дату звернення до суду з даним позовом (11.08.2020) підлягає стягненню сума інфляційних в розмірі  21    107,32 грн., а 3% - 14     517,66 грн. Тобто, позивачем пред`явлено до стягнення невірні суми штрафних санкцій;
-          сторони визначили в п. 6.2. Договору поруки, що порука припиняється з настанням певної події, строку припинення поруки не встановлено, у зв`язку з чим Договір поруки є припиненим (скаржник посилається на висновки Верховного Суду, зроблені у подібних правовідносинах).
3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 920/821/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 14.07.2021 о 15:45 год.; зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 920/821/20 на час розгляду апеляційної скарги.
У судовому засіданні 14.07.2021 відкладено розгляд апеляційної  скарги на 08.09.2021 о 15:30 год., про що сторін повідомлено ухвалою.
У судовому засіданні 08.09.2021 відкладено розгляд апеляційної  скарги на 20.10.2021 о 17:00 год., про що сторін повідомлено ухвалою.
У судовому засіданні 20.10.2021 відкладено розгляд апеляційної  скарги на 15.12.2021 о 14:30 год., про що сторін повідомлено ухвалою.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2021 повідомлено учасників провадження у справі, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 21.12.2021 о 14:30 год.
У судовому засіданні представник позивача (в режимі відеоконференції) надав пояснення у справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.
Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились.
21.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення слід частково скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, з огляду на наступне.
5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.
27.10.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Моя Хата” (Клієнт, третя особа) підписано заяву про приєднання до Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - УДБО ЮО), у ПАТ “Банк Кредит Дніпро” (далі – Банк) (далі - УДБО ЮО).
Згідно умов заяви про приєднання до УДБО ЮО (а.с. 75), підписанням цієї заяви клієнт надає банку свою згоду на відкриття поточного рахунку та надання платіжних карток на умовах, викладених у цій заяві та в УДБО ЮО, а також повністю та безумовно приймає пропозицію банку укласти універсальний договір банківського обслуговування клієнтів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, у ПАТ “Банк Кредит Дніпро” на умовах, зазначених в УДБО ЮО.
Клієнт підтверджує, що перед поданням цієї заяви ознайомився з тарифами банку та умовами УДБО ЮО, що знаходиться на офіційному сайті банку за електронною адресою www.creditdnepr.com.ua та/або в установі банку, з ними погоджується і зобов`язується виконувати.
27.10.2016 між ПАТ “Банк Кредит Дніпро” та ТОВ “Компанія “Моя Хата” підписано заяву про встановлення ліміту овердрафту №312118-ОП (а.с. 76), згідно якої ліміт овердрафту станом на дату підписання заяви становить 200 000,00 грн. Максимальний ліміт овердрафту - 200 00,00 грн. Вказаною заявою визначено рахунок для встановлення ліміту овердрафту - №26007312211801 та строк встановлення ліміту овердрафту - 26.10.2017 з можливістю автоматичної пролонгації на наступні 12 місяців на строк до 25.10.2018 на умовах визначених в розділі 8 УДБО ЮО.
Згідно умов заяви про встановлення ліміту овердрафту, клієнт зобов`язується протягом строку дії цього договору забезпечити постійні та регулярні надходження грошових коштів (чистих кредитних оборотів (далі - ЧКО) на поточний рахунок в наступних обсягах:
- починаючи з другого календарного місяця дії договору в обсязі не менше 30% (тридцяти відсотків) від заявлених ЧКО;
- в третій календарний місяць дії договору - обсязі не менше 60% (шістдесяти відсотків) від заявлених ЧКО;
- в четвертий і наступні календарні місяці дії договору - в обсязі не менше 100% (сто відсотків) від заявлених ЧКО.
Контрольна дата підрахунку ЧКО - останнє число кожного відповідного календарного місяця дії. Сума заявлених ЧКО 1 933     948 грн.
Процентна ставка (% річних): на поточну заборгованість за овердрафтом - 29,5%, на прострочену заборгованість за овердрафтом - 60%.
Порядок розрахунку/встановлення/погашення ліміту овердрафту, відповідальність сторін, санкції за невиконання зобов`язань, порядок нарахування/сплати процентів - на умовах визначених в розділі 8 УДБО ЮО.
Клієнт (третя особа) підписанням заяви про встановлення ліміту овердрафту надав Банку свою згоду на встановлення ліміту овердрафту на умовах викладених у цій заяві та в УДБО ЮО, а також повністю та безумовно приймає пропозицію банку укласти Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, у ПАТ “Банк Кредит Дніпро” на умовах, зазначених в УДБО ЮО, Клієнт підтверджує, що перед поданням цієї заяви ознайомився з тарифами банку та умовами УДБО ЮО, що знаходиться на офіційному сайті банку за електронною адресою www.creditdnepr.com.ua та/або в установі банку, з ними погоджується і зобов`язується виконувати.
Також, підписанням заяви про встановлення ліміту овердрафту Клієнт підтвердив, що ознайомлений та згодний з наступним:
- підписання договору, який складається з заяви та УДБО ЮО, сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про встановлення ліміту овердрафту, які передбачені законодавством України для такого виду договорів та достовірність усіх даних, вказаних в цій заяві;
- під ознайомленням клієнта в письмовій формі розуміється одна із дій, вчинених клієнтом та/або банком згідно п. 2.7.4. УДБО ЮО;
- ця заява в двох примірниках, у випадку її підписання сторонами, скріплення печатками сторін є підтвердженням оформлення договору про встановлення ліміту овердрафту на умовах УДБО ЮО;
- внесення змін до умов договору про встановлення ліміту овердрафту здійснюється в порядку, визначеному в п. 8.12. УДБО ЮО.
Згідно з п. 2.1. УДБО ЮО ПАТ “Банк Кредит Дніпро” надає публічну пропозицію (оферту) юридичним особам (резидентів та нерезидентів України), фізичним особам-підприємцям та фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, у розумінні статей 633, 641, 644, Цивільного кодексу України, укласти УДБО ЮО на зазначених у ньому умовах (а.с. 17).
Відповідно до п. 2.2. УДБО ЮО (а.с. 17) клієнт приєднується до УДБО ЮО у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, шляхом подання заяви про надання банківських послуг встановленої банком, що свідчить про згоду на прийняття пропозиції банку на умовах зазначених в УДБО ЮО банк безумовно та в повному обсязі.
Згідно з п.п. 8.1.1. УДБО ЮО (а.с. 33) у відповідності з умовами договору про встановлення ліміту овердрафту, банк зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді овердрафту з лімітом овердрафту, визначеним відповідно до ст. 8 УДБО ЮО та заяви про оформлення ліміту овердрафту (додаток 11 до УДБО ЮО), а позичальник має право отримати такий овердрафт, а після отримання, зобов`язаний використати овердрафт за цільовим призначенням, повернути усю заборгованість за основною сумою овердрафту, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, що передбачені УДБО ЮО, у строки, передбачені УДБО ЮО. Зобов`язання банку щодо надання овердрафту є відкличним, тобто без попереднього повідомлення позичальника, в односторонньому порядку банк може відмовитися від подальшого виконання взятих на себе зобов`язань, у тому числі у разі погіршення фінансового стану позичальника та/або несвоєчасного виконання ним договірних зобов`язань перед банком.
У відповідності до умов п. 9.2.2.2.- 9.2.2.4 УДБО ЮО (в редакції, що діяла на момент зміни ліміту овердрафту та продубльовано в редакції від 06.07.2020, а.с. 61) позивачем здійснено перегляд ліміту овердрафту за укладеним між сторонами договором про встановлення ліміту овердрафту, у зв`язку з чим, починаючи з 26.10.2017, Банком встановлено новий розмір ліміту овердрафту в сумі 505 000,00 грн., максимальний розмір ліміту визначено 1 000 000,00 грн., про що Банк повідомив Клієнта (третю особу), шляхом вручення листа від 26.10.2017 за вих. №44/2-512 (а.с. 77), та який містить підпис директора ТОВ “Компанія “Моя Хата” - Наконєчного В.О.
У подальшому, Банк, керуючись положеннями п. 9.2.2.2.- 9.2.2.4 УДБО ЮО (в редакції що діяла на момент зміни ліміту овердрафту), здійснив перегляд ліміту овердрафту за укладеним між сторонами договором про встановлення ліміту овердрафту, у зв`язку з чим, починаючи з 25-го числа поточного місяця та поточного року (лютий 2018) новий розмір ліміту овердрафту за договором встановлено в сумі 313 000,00 грн., про що Банк повідомив позичальника (третю особу) листом від 19.02.2018 за вих. №54/2-44 (а.с.78), та який отримано директором підприємства – Наконєчним В.О. 20.02.2018.
Згідно з п. 9.3.2. УДБО ЮО (в редакції, що діяла на момент зміни ліміту овердрафту та продубльовано в редакції від 06.07.2020, а.с. 61 на звороті) позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кожної заборгованості за основною сумою овердрафту у розмірі фактичного дебетового залишку за поточним рахунком не пізніше 60 календарних днів з дня виникнення такої заборгованості.
Відповідно до п. 9.5.4. УДБО ЮО (в редакції, що діяла на момент зміни ліміту овердрафту та продубльовано в редакції від 06.07.2020, а.с. 60 на звороті) позичальник зобов`язаний щомісячно до 10 числа (включно) поточного місяця строку користування овердрафтом, за винятком першого місяця користування овердрафтом, сплачувати проценти за користування овердрафтом за попередній період користування овердрафтом.
Через неналежне виконанням позичальником (третьою особою) своїх обов`язків щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, Банк звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам, пені, річних та інфляційних.
Так, рішенням господарського суду Львівської області від 04.10.2018 у справі №914/990/18 (а.с.123-127), що набрало законної сили, позовні вимоги ПАТ “Банк Кредит Дніпро” до ТОВ “Компанія “Моя Хата” задоволені частково, стягнуто на користь банківської установи 289 938 грн. 87 коп. заборгованості по кредиту, 9 042 грн. 41 коп. заборгованості по сплаті процентів, 56 543 грн. 69 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 353 грн. 49 коп. пені за порушення строків сплати відсотків, 5 015 грн. 98 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 118 грн. 42 коп. 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, 6 451 грн. 23 коп. інфляційних за несвоєчасне повернення кредиту. 
В частині стягнення 20 842, 61 грн. кредиту та 9 042, 41 грн. відсотків провадження у справі закрито з підстав часткового погашення боржником тіла кредиту та повного погашення заборгованості за процентами.
Наразі, Банк звертається з вимогою погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями до відповідача у даній справі – ОСОБА_1 , що є солідарним поручителем за належне та своєчасне виконання зобов`язань позичальником – ТОВ “Компанія “Моя Хата” за Універсальним договором банківського обслуговування.
Так, 27.10.2018 між АТ “Банк Кредит Дніпро” та гр. ОСОБА_1 (поручитель, відповідач) укладено Договір поруки №271016-П (а.с. 79-82), умовами якого сторони погодили наступне:
-          п. 1.1. Договору поруки з урахуванням змін, що були внесені договором №261017 від 26.10.2017 (а.с. 83) про зміну Договору поруки, Поручитель солідарно відповідає за виконання Боржником зобов`язань у повному обсязі за Договором про встановлення ліміту овердрафту №312118-ОП від 27.10.2016 та додатковими договорами до нього, які укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яких Боржнику надано кредит у сумі: 1 000 000,00 грн., зі сплатою процентів за ставкою 26,0% процентів річних з можливістю збільшення розміру процентної ставки до 52% процентів річних у випадку порушення/неналежного використання умов кредитного договору, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових виплат передбачених в кредитному договорі строком повернення по 25.10.2018 в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, та\або цим договором і надалі іменуються “Основне зобов`язання”.; 
-          п. 1.2. Договору поруки з урахуванням змін, що були внесені договором №261017 від 26.10.2017, вказані зобов`язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких умов, крім передбачених даним договором не потребують. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, за сплату штрафних санкцій (зокрема, але не обмежуючись сплату пені/штрафів та/або підвищення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами на 26% річних), передбачених в вищеназваному кредитному договорі, та зобов`язань щодо страхування.; 
-          п. 1.3. Договору поруки, поручитель погоджується з тим, що при зміні боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісій, штрафних санкцій та інших плат згідно з кредитним договором), забезпеченого цією порукою основного зобов`язання (в тому числі новація зобов`язання за кредитним договором) цей договір буде діяти до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.; 
-          п. 1.4. Договору поруки з урахуванням змін, що внесені договором №261017 від 26.10.2017, поручитель свідчить що він ознайомлений зі змістом кредитного договору (в т.ч. щодо сплати пені/штрафів та/або можливого підвищення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами на 26: річних) і заперечень щодо нього не має.; 
-          п. 2.1. Договору поруки у разі не виконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань перед кредитором на підставі письмової вимоги Кредитора, що містить розрахунок суми існуючої заборгованості, перерахувати суми, що підлягають погашенню згідно р. 1 цього Договору на рахунки, на яких враховується балансова заборгованість Боржника перед Кредитором, в строк, визначений у письмовій вимозі;
-          п. 6.2. Договору поруки сторони погодили (поміж-іншим), що ця порука діє з дати підписання цього договору і до повного виконання основного зобов`язання; в разі невиконання або неповного/неналежного виконання основного зобов`язання у строки, визначені кредитним договором, ця порука діє додатково 5 (п`ять) календарних років з моменту настання строку виконання основного зобов`язання; в разі повного виконання основного зобов`язання, яке забезпечене цією порукою, така порука припиняється.
Враховуючи, що станом на 18.07.2020 третьою особою (позичальником) не виконано зобов`язання зі своєчасного повернення кредитних коштів (за основним зобов`язанням), позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення в примусовому порядку з поручителя (відповідача):
269 096, 26 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 
209 490, 08 грн. - заборгованість за простроченими відсотками,
11 339, 45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом,
20 610, 65 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту,
5 797, 63 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків,
39 941, 08 грн. - інфляційні втрати за простроченим кредитом,
22 894, 47 грн. - інфляції за простроченими відсотками.
Позовні вимоги Банка місцевий господарський суд визнав обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами.
6. Доводи, за якими апеляційний суд частково не погодився з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною четвертою статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. 
Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.
Колегія суддів визнає обставини, встановлені судовим рішення у справі №914/990/18 щодо наявності між сторонами справи кредитних зобов`язань та факту їх неналежного виконання позичальником (третьою особою) не підлягають встановленню (доказуванню) в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правовідносини, які виникли між сторонами, за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст. 173, 174 Господарського кодексу України, як такі, що виникли з господарських договорів, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.
Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За приписами ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ст. 1056-1 Цивільного Кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ст. 546 Цивільного кодексу України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ст. 553 Цивільного кодексу України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач та третя особа уклали кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - УДБО ЮО), у ПАТ “Банк Кредит Дніпро”, в подальшому виклавши детально його умови у заяві про встановлення ліміту овердрафту №312118-ОП (зі змінами). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідачем надано поруку, що визнається сторонами.
Враховуючи, що в обумовлений сторонами строк виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів (тіла кредиту) в добровільному порядку не виконано (кінцевий термін повернення коштів 25.10.2018), вимога позивача про стягнення з відповідача, як солідарного боржника, суми 269     096,26 грн. – тіла кредиту є правомірною та обґрунтованою, не виконаною на час прийняття оскаржуваного рішення.
Щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом (овердрафтом), інфляційних та 3% річних, дослідивши наданий позивачем розрахунок, апеляційним господарським судом встановлено його невідповідність положенням законодавства, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.ст. 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 Цивільного Кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/1238/17 від 23.05.2018 розмежоване поняття “проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами” та “проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами”, а отже “проценти за користування кредитом”  - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначених в договорі, і такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульований частиною 1 статті 1048 та частиною 1 статті 1051 Цивільного кодексу України.
“Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами” - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання порядок виплати яких урегульований частиною 2 статті 265 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у разі сплати процентів за неправомірне користування кредитом, проценти за користування кредитом за той же період часу не сплачуються.
У постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила відмінності у термінах “строк договору, строк виконання зобов`язання та виконання зобов`язання”.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 відступила від висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.
Матеріалами даної справи підтверджено, що сторони визначили кінцевий строк повернення коштів (максимального ліміту овердрафту) – 25.10.2018, а           п. 8.5 УДБО ЮО (а.с. 34) передбачили наступний порядок нарахування відсотків за овердрафтом:
-          за користування овердрафтом позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Банку проценти за фіксованою процентною ставкою в розмірі, що визначений в Додатку 11 до УДБО ЮО, проценти ставка може бути змінена в порядку вказаному в п. 8.12.;
-          проценти за весь фактичний строк користування овердрафтом розраховується на щоденній основі на фактичну суму заборгованості за основною сумою овердрафту та нараховуються банком щомісячно в останній банківський день місяця.;
-          закінчення строку дії ліміту овердрафту не звільняє позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов Договору овердрафту на користь Банку проценти за користування овердрафтом за весь час прострочення позичальником погашення заборгованості за основною сумою овердрафту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що умовами кредитного договору (овердрафту) сторони встановили право позичальника правомірно користуватись грошовими коштами, що кореспондується з його обов`язком здійснювати плату за таке користування. Проте, якщо ж право позичальника на користування чужими грошовими коштами припиняється у зв`язку з настанням строку повернення кредиту, то припиняється і обов`язок сплачувати передбачені договором проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами.
Банком заявлено до стягнення проценти за користування кредитом, нараховані за період, наступний за тим, за який відповідні проценти було стягнуто рішенням господарського суду Львівської області від 04.10.2018 у справі №914/990/18 (тобто після серпня 2018), а також суми річних, інфляційних та пені, нараховані за прострочення сплати вказаних процентів, та суми річних і інфляційних за прострочення сплати тіла кредиту. До позовної заяви додано розрахунок процентів за користування кредитом, станом на 18.07.2020 (а.с. 84-96).
Проте, як було зазначено вище, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою  статті 1050 Цивільного кодексу України (відповідні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). 
В розрізі спірних правовідносин, що склали у даній справі, Банк достроково (до настання визначеного договором граничного терміну повернення кредитних коштів (суми овердрафту) – 25.10.2018 звернувся в червні 2018 з вимогою про стягнення суми заборгованості та процентів за договором, які були стягнуті за судовим рішенням від 04.10.2018 у справі №914/990/18.
У разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України  право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту. Таку правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №916/4693/15 (до розгляду якої Східним апеляційним господарським судом зупинялося провадження у даній справі №913/21/19).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 (провадження   № 14-154цс18), від 31.10.2018 (провадження № 14-318цс18), від 19.05.2020 у справі №910/23028/17.
Отже, з урахуванням вищенаведених норм цивільного законодавства та правової позиції Верховного Суду, у відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України, колегія суддів зазначає про те, що право кредитора на нарахування процентів за користування кредитом згідно із договором за період, наступний після того, за який відповідні проценти було стягнуто 04.10.2018 у справі №914/990/18, є припиненим, чого не було враховано місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного рішення у відповідній частині вище викладеного.
Отже, вимоги Банку в частині стягнення з відповідача, як солідарного боржника, відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими за період, наступний після того, за який відповідні проценти було стягнуто за судовим рішенням у справі №914/990/18 (тобто після серпня 2018 виходячи з наданих розрахунків, що містять суми, стягнуті в жовтні 2018), є протиправними, оскільки ці нарахування здійснено кредитодавцем поза межами строку дії Договору, який визначено, як 25.10.2018 та що був змінений в односторонньому порядку позивачем, шляхом звернення до господарського суду Львівської області та отримання позитивного рішення про дострокове стягнення кредитних коштів. Таким чином, Банком на власний розсуд встановлено нову дату виконання зобов`язання з їх повернення – 04.10.2018.
Між тим, Банк має право здійснювати нарахування відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
Як вбачається з позовної заяви, Банком заявлено окремо вимоги на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що свідчить про використання кредитодавцем свого права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом у спосіб, визначений законодавством. 
Як встановлено ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.
Згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
Стаття 549 Цивільного кодексу України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як встановлено ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Стаття 610 Цивільного кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктами 8.5 – 8.6. УДБО ЮО (а.с. 34) встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами (овердрафтом) та комісію за овердрафтом, в п. 8.11 УДБО ЮО (а.с. 37 на звороті) обумовлено міру відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання щодо погашення основної суми боргу (овердрафту) та/або сплати комісійних винагород та/або процентів за користування кредитом. Зокрема, Банк має право застосувати до позичальника пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення.
За несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати. В той же час, судом апеляційної інстанції вище було встановлено, що відсотки за період після прийняття рішення у справі №914/990/18 стягненню не підлягають. Відтак, стягнення з відповідача пені та 3% річних, нарахованих на ці відсотки, зміни строку виконання зобов`язань позичальником в судовому порядку є протиправним.
Поруч з цим, вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат по простроченій сумі кредиту (тілу), враховуючи встановлені вище обставини справи та положення законодавства підлягають задоволенню. Здійснивши перерахунок зазначених санкцій, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягає 3% річних за період 04.09.2018 – 10.08.2020 в сумі 15  623,60 грн. та інфляційні за період вересень 2018 – серпень 2020 в сумі 31  648,38 грн. В решті вимог слід відмовити.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.
Враховуючи обставини, встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі та їх юридичну оцінку, викладену в п. 6 цієї постанови, це свідчить про аргументованість вимог скаржника в цій частині.
Натомість, посилання на припинення поруки в порядку ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України відхиляються колегією суддів з наступних підстав.
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. 
З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17, в якій зазначається, що: "У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя повинен обчислюватися або з моменту настання строку виконання зобов`язання за основним договором або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.".
Відповідно до п. 6.2. Договору поруки (а.с. 81) порука дії з дати підписання цього договору і до повного виконання основного зобов`язання; в разі невиконання або неповного/неналежного виконання основного зобов`язання у строки, визначені кредитним договором, ця порука діє додатково 5 (п`ять) календарних років з моменту настання строку виконання основного зобов`язання; в разі повного виконання основного зобов`язання, яке забезпечене цією порукою, така порука припиняється.
Зважаючи на встановлений факт зміни строку виконання основного зобов`язання (25.10.2018) кредитодавцем, шляхом отримання позитивного рішення у справі №914/990/18 від 04.10.2018, строк дії Договору поруки закінчує свій перебіг в розумінні погоджених сторонами умов згаданого вище        п. 6.2. – 04.10.2023, в той же час, як свідчить штемпель канцелярії місцевого господарського суду, Банк звернувся до поручителя з даним позовом 10.08.2020, тобто в межах строку дії Договору поруки. 
Щодо неотримання поручителем вимог від Банку про виконання взятих на себе обов`язків за Договором поруки, то колегія суддів з цього приводу звертає увагу скаржника на те, що сторонами погоджено умови поруки за принципом свободи договору. Той факт, що сторони погодили те, що у разі надсилання кредитором вимоги поручитель зобов`язаний погасити суму визначену у вимозі не пізніше 5 банківських днів з дати направлення вимоги, та в той же час відсутність в матеріалах справи доказів дотримання Банком наведених вимог Договору, не спростовує та не звільняє поручителя від виконання умов взятих на себе зобов`язань в жовтні 2016, оскільки виконання згаданою зобов`язання по Договору поруки не може ставитися в залежність від направлення чи не направлення вимоги Банком поручителю та не звільняє поручителя від солідарної відповідальності перед Банком.
8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.
Обставини, зазначені у апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження, що свідчить про часткову обґрунтованість тверджень скаржника.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної  скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та/або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню. Відповідно, оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам, пені за їх несвоєчасне погашення та 3% річних, нарахованих за несвоєчасне сплату відсотків, інфляційних за простроченими відсотками підлягає скасуванню. В цій частині слід відмовити в задоволенні вимог Банку. 
У той же час, в частині стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту та інфляційних втрат за простроченим кредитом, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме 15     623,60 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту та 31 648,38 грн. - інфляційні втрати за простроченим кредитом.
В решті оскаржуване рішення (про стягнення з відповідача на користь Банка заборгованості за простроченим кредитом в сумі 269     096,26 грн.) залишити без змін.
10. Судові витрати.
Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі                 № 920/821/20 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 920/821/20 скасувати в частині стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро":
-           209 490,08 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 
-           11 339,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом, 
-           15     623,60 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 
-           5 797,63 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків,
-           31 648,38 грн. - інфляційні втрати за простроченим кредитом, 
-           22 894,47 грн. - інфляція за простроченими відсотками,
-           8 687,54 грн. - витрати на сплату судового збору.
В цій частині прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро":
-           20 610,65 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 
-           39 941,08 грн. - інфляційні втрати за простроченим кредитом, 
-           4     745,13 грн. - витрат на сплату судового збору.
В решті позову відмовити.
В частині стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" 269 096,26 грн. заборгованості за простроченим кредитом рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 920/821/20 залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на користь фізичної особи ОСОБА_1 6 515,66 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.12.2021 

Головуючий суддя                                                                   Л.М. Білецька  

Суддя                                                                                         Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                           І.О. Вечірко