П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/17361/21	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення суми основної винагороди,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Публічне акціонерне товариство «Державний експортно – імпортний банк України»

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В. В. (далі – приватний виконавець Качурка В. В.) в якому просила:
визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66349778 від 02.08.2021 з примусового виконання виконавчого листа №2/463/472/14, виданого 28.07.2014 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» борг в розмірі 209  112,70 доларів США та 2  548  224,85 грн., а також суму витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3  441 грн.;
визнати протиправною та скасувати постанову від 02.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 суми основної винагороди у виконавчому провадженні ВП № 66349778 в розмірі 814  937,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що приватний виконавець Качурка В. В. діяв за відсутністю повноважень, до того ж є сумнівним наявність, в останнього, страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця. Також позивачка зазначала про порушення процедури прийняття приватним виконавцем адміністративного акта, що виразилося у відсутності у виконавчому документі залишку нестягнутої суми.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення суми основної винагороди – повернуто.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 поданий до адміністративного суду позов, в якому заявлено декілька вимог, які підлягають розгляду за правилами цивільного та адміністративного судочинства.
Проте, як вважав суд, частинами першою та шостою статті 21, частинами першою та четвертою статті 172 КАС України імперативно заборонено об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Застосовуючи до спірних правовідносин  пункт 6 частини четвертої статті 169 КАС України, суд першої інстанції повернув позивачці її позов.

Вважаючи, що прийнята ухвала суду першої інстанції не відповідає ознакам законності та обґрунтованості, ОСОБА_1 просить її скасувати та ухвалити нове рішення про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляції ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції не звернув увагу, що нормами Цивільного процесуального кодексу (далі -ЦПК) не встановлений порядок визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця та її скасування. Позивачка наполягає, що оскаржувані нею постанови є правовим актом індивідуальної дії, які відповідно до статті 245 КАС України визнаються судом адміністративної юрисдикції  протиправними і скасовуються.

Також, скаржниця вказує на належність до адміністративної юрисдикції розгляд справ про оскарження постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, а це, на її думку, не виключає можливість в порядку адміністративного судочинства розглянути і законність постанови про відкриття виконавчого провадження, на підставі якого і прийнята постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця.
Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.
Приписами частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби) встановлено:
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом .
Стаття 447 ЦПК України унормовує, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частина 1 статті 287 КАС України встановлює, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач є стороною (боржником) у виконавчому провадженні ВП № 66349778 щодо виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» боргових зобов`язань.
Дане рішення ухвалене в порядку цивільного процесуального судочинства. Саме на виконання стягнення боргових зобов`язань з боржників була прийнята приватним виконавцем оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження.
За таких обставин слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про правомірність рішення приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження слід розглядати в порядку цивільного судочинства, як того вимагає стаття 447 ЦПК України.
Розглядаючи питання до якої юрисдикції відноситься спір щодо оскарження постанови про стягнення основної винагороди, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що це є спір адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив правову проблему, коли позивачем одночасно заявлені позовні вимоги, які відносяться до різної юрисдикції.

Так, згідно з частинами першою, шостою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Водночас в частині четвертій статті 172 КАС України встановлено заборони об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких закону встановлює особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено.
За пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Є слушним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин  практики Європейського суду з прав людини, наприклад рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України. У цьому рішенні Європейський суд з прав людини відзначив, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Також є важливим правовий висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria) від 12 жовтня 1978 року, де суд  вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У цій справі суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень процесуального права і ухвалив законне й обґрунтоване рішення про повернення позову.
За результатом апеляційного перегляду розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення суми основної винагороди – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                     суддя                                                            Л. В. Стас

                     суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 30.12.2021.