ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/23782/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
          на ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року (м. Дніпро, суддя Віхрова В.С.) у справі № 160/23782/21
          за позовом   ОСОБА_1 
          до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
          про  визнання бездіяльності протиправною, -

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 07.09.2020р. та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись із ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року, позивачка оскаржила її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги позивачки мотивовано, зокрема тим, що представником позивачки в порядку передбаченому системою «Електронний суд» надано світлокопію  довіреності та апостиль, які виготовлені в державі Ізраїль, а тому висновок суду першої інстанції, що довіреність не апостильована в України є безпідставним.
Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року позовну заяву повернуто позивачу, оскільки судом встановлено, що позовна заява підписана особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено в установленому законом порядку, а на підтвердження своїх повноважень підписант надала засвідчену копію довіреності, яка не апостильована в Україні.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, приписами ч.9 ст.59 КАС України визначено, що довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В свою чергу, 10.01.2002 року Держава Україна приєдналася до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів  (далі Конвенція). Набуття  чинності для України цього міжнародного договору відбулось  22.12.2003 року.
Крім того, Держава Ізраїль є також державною-учасником Конвенції.
Приписами ст.1 Конвенції визначено, що ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:
a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;
b) адміністративні документи;
c) нотаріальні акти;
d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Положеннями ст.2 Конвенції передбачено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.
Згідно з ст.3 Конвенції, Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Водночас, відповідно до ст. 4 Конвенції, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою.
З матеріалів справи вбачається, що разом із позовною заявою, особою, яка підписала позовну заяву, надано суду копію довіреності з відміткою про засвідчення вірності копії, що проставлена 20.07.2020 адвокатом, який діє в якості нотаріуса Лідією Тучинською, а  також копію апостилю органу держави Ізраїль від 19.08.2020 року серійний номер 156063/2-6, що відповідає зразку, який передбачено Конвенцією.
Таким чином, надана до суду першої інстанції копія довіреності, разом з копією апостилю органу держави Ізраїль від 19.08.2020 року серійний номер 156063/2-6, відповідає вимогам Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.
З цих підстав, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позовна заява підписана особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено в установленому законом порядку, адже в матеріалах справи наявна копія довіреності, що не потребує проставлення апостилю відповідними органами України.
Таким чином, надана копія довіреності, разом з копією апостилю органу держави Ізраїль від 19.08.2020 року серійний номер 156063/2-6,  відповідає вимогам положень ч.9 ст.59 КАС України.
Доводи суду першої інстанції щодо відсутності договору та ордеру є безпідставними, адже на підтвердження повноважень представником надана довіреність.
Колегія суддів вважає, що копія такої довіреності, подана через електронний суд, належним чином не засвідчена, проте це не є підставою для висновку, що позовна заява підписана неуповноваженою особою, оскільки суд може вчинити відповідні процесуальні дії задля отримання її належним чином засвідченої копії або оригіналу.
Відповідно до  ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись п. 4 ст. 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 160/23782/21 скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

   
Головуючий суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко