Справа № 991/8651/21
Провадження 1-кс/991/8781/21

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
23 грудня 2021 року                                                                                 м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявниці ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга  ОСОБА_3 від 17.12.2021 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі – НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) про вчинення кримінального правопорушення за її заявою від 07.12.2021. 
Вказана скарга на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 21 грудня 2021 року була передана на розгляд слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 .

1.Зміст поданої скарги

У своїй скарзі ОСОБА_3 вказує, що 07.12.2021 засобами поштового зв`язку на адресу НАБУ нею було скеровано заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом вчинення суддею ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Водночас, на теперішній час про результати розгляду вказаної скарги заявницю не повідомлено, що, на її думку, об`єктивно свідчить про бездіяльність уповноваженої особи, яка відмовилась виконати вимоги ст. 214 КПК України і не внесла вказані в заяві відомості до ЄРДР, не розпочала розслідування і не надала витяг з ЄРДР заявнику. 
Враховуючи вказане, заявниця просить задовольнити її скаргу та зобов`язати слідчого (детектива) НАБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, розпочати розслідування та надати їй як заявнику витяг з ЄРДР. 

2.Позиція учасників судового засідання

У судовому засідання заявниця у повному обсязі підтримала доводи поданої скарги і просила її задовольнити. 
Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, однак до його початку надіслав письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначив, що вказану заяву ОСОБА_3 . НАБУ отримало 14.12.2021. У вказаній заяві не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаним суддею кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро. 
Також у поясненнях вказано, що заявник фактично намагається оскаржити дії судді поза передбаченим процесуальним законом порядком, однак НАБУ не є органом правосуддя та не наділене повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи та перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень.
На обгрунтування своєї позиції, представник НАБУ посилається на рішення постанови Верховного суду від 15.04.2008 (справа №21-319во07), в якій, зокрема вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Представник НАБУ наводить ще акти та рішення, в яких містяться висновки, що звернення із заявою на рішення чи дії судді є неприпустимим, оскільки це є втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суддю. 
Також представник НАБУ зазначає, що у випадку порушення суддею вимог законодавства України особа має право звернутися до Вищої ради правосуддя.
Так, представник НАБУ вказує, що заява не містить обставин, які б вказували на вчинення особою дій, з використанням службового становища з метою отримання неправомірної вигоди, а тому відсутні умови для здійснення попередньої кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 364 КК України. Так само у заяві не зазначено фактів, які б свідчили про наявність завданої заявниці істотної шкоди, хоча це є обов`язковою ознакою злочину, передбаченого ст. 364 КК України. 
Враховуючи вказані обставини, представник НАБУ вказує, що відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР, а тому бездіяльність з боку службових осіб НАБУ відсутня. 
Про вказані обставини заявника було повідомлено листом від 15.12.2021 за №111-188/38691 та надано відповідні роз`яснення. 
Враховуючи вказане, представник НАБУ у своїх поясненнях просить відмовити у задоволені поданої скарги та розглянути її за його відсутності.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду відповідної скарги.

3.Мотиви та оцінка суду

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Вищезазначена бездіяльність виникає у зв`язку з невиконанням слідчим, дізнавачем чи прокурором передбаченого ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язку внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, і таким чином розпочати проведення досудового розслідування за відповідними фактами.
Так, згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
За змістом п.4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. При цьому, об`єктивними даними, які можуть свідчити про наявність ознак злочину є відомості, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).
Вказані положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, має бути критерієм внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування.
З наведених положень вбачається, що слідчий та прокурор хоча і не проводять до моменту внесення відомостей у ЄРДР перевірку обставин, викладених у заяві, однак аналізують її зміст, і саме ця інформація дає змогу визначити, чи містить заява достатньо відомостей про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, внесенню до ЄРДР в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
Саме такий механізм початку досудового розслідування надає кожній особі право заявляти про їх вчинення та очікувати, що за відповідними фактами буде розпочате розслідування, водночас забезпечує можливість здійснювати досудове розслідування виключно за фактами вчинення кримінальних правопорушень та захищає інших осіб від необґрунтованого кримінального переслідування та процесуального примусу.
Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, який у своїх постановах наголошує на такому: 
(1) «... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...» (постанова ККС ВС від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18); 
(2) «… слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР» (постанова ККС ВС від 30.09.2021 у справі № 556/450/18).
З урахуванням викладеного, бездіяльність, передбачена п.1. ч.1 ст. 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.
З долученої до скарги заяви вбачається, що ОСОБА_3 порушує у ній питання про необхідність внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за фактом того, що суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 проводить одноособово судочинство у судовій справі щодо ОСОБА_5 , не виконує своїх службових обов`язків, а саме – не організував розгляд справи у передбачений законом термін, натомість умисно, упереджено та свавільно, розглядає справу сім років, тобто поза межами розумних строків. Також, заявниця вказує, що ОСОБА_4 за час розгляду приймав на користь ОСОБА_5 у сумнівний спосіб рішення без участі потерпілих, не забезпечив додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового провадження їхніх процесуальних прав і виконання обов`язків, не спрямував судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин судового провадження, не вживав передбачених законом заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку. Крім того, заявниця зазначає, що суддя ОСОБА_4 протягом усього часу розгляду судової справи умисно порушував конституційні та конвенційні гарантії прав потерпілих від злочинів та загальні засади кримінального провадження, а також рішення Ради суддів України №74 від 04.11.2016.
Заявниця вважає, що своїми діями суддя ОСОБА_4 забезпечив ОСОБА_5 фактичне уникнення від реального покарання у вигляді позбавлення волі та обов`язку відшкодувати шкоду завдану потерпілим. 
Зазначеними діями завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам як потерпілому ОСОБА_6 , так і державним інтересам. Така шкода складається як з фактичної матеріальної шкоди – судових витрат, витраченого часу, фактичного залишення цивільного позову без розгляду, так і з моральної шкоди, тощо. 
Вказані обставини, на думку заявниці, свідчать про наявність в діях судді ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 
Водночас, проаналізувавши подану ОСОБА_3 скаргу та долучену до неї заяву, слідчий суддя вважає, що в них відсутні відомості, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення суддею ОСОБА_4 кримінального корупційного правопорушення, а заявницею не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність початку досудового розслідування. 
У поданій заяві відсутні конкретні відомі заявниці обставини вчинення суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 дій, які б містили хоча б загальні ознаки об`єктивної сторони злочину, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 364 КК України, а саме – зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки. 
Так, заявниця не зазначає, які конкретні дії чи бездіяльність вказують на зловживання з боку судді та свідчать про використання наданих йому повноважень всупереч інтересам служби, так само не обґрунтовує, у чому полягав його корисливий інтерес і за рахунок чого мало відбуватись отримання неправомірної вигоди. Також слідчий суддя вважає, що заявниця помилково визначає як тяжкі наслідки, в розумінні ст. 364 КК України, здійснені судові витрати, залишений без розгляду цивільний позов, завдану потерпілим моральну шкоду та грубе порушення їх прав. 
Натомість, у заяві висловлене загальне припущення про ймовірне вчинення протиправних дій, яке заявниця робить, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності процесуальних рішень і дій судді під час здійснення ним правосуддя. 
У цьому контексті важливим є Висновок від 01.07.2013 Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства. Так, судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Також, слідчий суддя наголошує, що, згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права, а відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в п. 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.
З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що незгода із прийнятими суддею процесуальним рішеннями в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених статтями 126 та 129 Конституції України.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що самих лише припущень заявниці та незгоди з процесуальними рішеннями судді недостатньо для висновку про наявність кримінальних правопорушень, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно судді за фактами прийнятих ним процесуальних рішень і дій в ході здійснення правосуддя. 
У даному випадку невиправданим є застосування механізму кримінального переслідування та процесуального примусу для дослідження інформації, зазначеної у поданій ОСОБА_3 заяві.

Керуючись ст.214, 303, 304, 306, 307, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги  ОСОБА_3  на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань – відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду впродовж п`яти днів з дня отримання її копії.
Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя                                                                  ОСОБА_1