Справа № 460/4149/15-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А. 
Провадження № 22-ц/811/3332/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:3

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів Шеремети Н.О., Савуляка Р.В.
при секретарі Ждан К.О.
з участю представника відповідачки - ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Новояворівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Новояворівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , в якому просить визнати за нею право власності на 5/6 житлового будинку за АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обгрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_8 . За свого життя баба склала заповіт на випадок своєї смерті, за яким заповіла усе своє майно їй. Після смерті спадкодавця вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк. Однак, за час свого життя спадкодавець не зареєструвала право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, відтак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідачка - ОСОБА_5 - її мати та дочка спадкодавця, яка претендує на 1/6 частки спадкового майна не заперечує проти збільшення її частки у спадковому майні та проти задоволення позову не заперечує. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити.
21.03.2016 року відповідач за первісним позовом - ОСОБА_7 (правонаступником після смерті якого є ОСОБА_1 ) подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги позивачки за первісним позовом ОСОБА_4 заперечує, її вимоги вважає безпідставними з огляду на необґрунтованість, тому просить прийняти до розгляду зустрічний позов. 
В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 . Спадкоємцями першої черги після її смерті є він (син), ОСОБА_5 (дочка) та ОСОБА_6 (дочка). 10.02.2015 року його матір склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла ОСОБА_4 .. Однак, він є особою з другою групою інвалідності, а отже, має право на обов`язкову частку у спадщині, а саме на 1/6 частки спадкового майна, належного від змісту заповіту. Житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Членами колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні були: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_8 на день її смерті належала 1/6 частка житлового будинку АДРЕСА_1 . Відтак, його частка в спадковому майні складає 1/36. 12.05.2015 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак, зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на даний будинок за ОСОБА_8 він позбавлений можливості реалізувати власне право на спадщину після її смерті. Враховуючи викладене, просить визнати за ним право власності на 1/36 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року первісний позов ОСОБА_4 до Новояворівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/18 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Новояворівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено.

Рішення суду в інтересах ОСОБА_4 оскаржив ОСОБА_3 .
Вважає рішення суду в частині часткового визнання позовних вимог за первісним позовом підлягає зміні. Вважає, що відмова у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є незаконною, оскільки протягом понад 10 місяців з дня подачі такої заяви, під час судових слухань справи, суд не висловлювався щодо неприйняття такої заяви, а отже вважалось, що така прийнята до розгляду. Окрім того, вважає, що суд, всупереч вимог ст.13 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог, оскільки ні у первісному ні у зустрічному позові не було вимоги щодо встановлення частки померлої ОСОБА_8 у будинковолодінні. 
Окрім цього, не погоджується з висновком суду, що частка померлої ОСОБА_8 складала 1/9, оскільки, позивачка за первісним позовом вважала, що померлій належало будинковолодіння в цілому, а позивач за зустрічним позовом вважає, що померлій належало 1/6 будинковолодіння.
Вважає, що суд не зробив висновків кому, за переконанням суду, належить або має належати 8/9 частки будинковолодіння, оскільки жодна особа, яка теоретично мала би право вважати себе співвласником будинковолодіння, за захистом своїх прав незверталась.
Окрім цього, стверджує, суд з одного боку встановив, що існує спір щодо частки у праві на майно колгоспного двору, а з другого боку такий спір фактично не розглядав, не залучив до участі у розгляді справи усіх осіб, які зазначені як члени колгоспного двору, не з`ясував чи ці особи не втратили права на частку у цьому майні.
Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року у частині частково задоволення первісного позову ОСОБА_4 змінити, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 5/6 житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки - ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення. 

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає частково.
Ухвалюючи рішення суду про часткове задоволення позовних вимог первісного позову, суд виходив з тих обставин, що спадкоємцем за законом до обов`язкової частки в спадщині щодо майна ОСОБА_8 , яка з врахуванням частки спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 становить 1/18 частини майна.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області 06.03.2015 року.
Згідно із заповітом від 10.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Матвєєвою Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 145 ОСОБА_8 заповіла усе своє майно онуці - ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки № 613 від 05.10.2015 року, виданої Обласним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки станом на 31.12.2012 року згідно архівних даних житловий будинок АДРЕСА_1 на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалося.
Відповідно до постанови державного нотаріуса Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбаса С.Й. від 11.09.2015 року ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки відсутня реєстрація права власності за спадкодавцем щодо цього майна.
Згідно із Інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ІН 46192969 від 23.10.2015 року відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у Державному реєстрі іпотек відсутні відомості щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .
Право власності на житловий будинок належним чином не оформлено, проте даний будинок відповідає технічним вимогам, що підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21.08.2015 року.
Згідно із довідкою № 1993 від 26.10.2015 року, виданою виконкомом Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_8 постійно проживала та постійно була зареєстрована в с. Прилбичі Яворівського району Львівської області до дня смерті.
Відповідно до довідки серії ЛВА-1 № 463621, виданої Міжрайонною спеціалізованою психіатричною МСЕК № 1 Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_7 встановлена друга група інвалідності безтерміново.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.05.1953 року батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .
Згідно із довідкою № 62 від 21.01.2016 року, виданою виконавчим комітетом Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області та витягу з погосподарської книги, особовий рахунок № НОМЕР_3 погосподарський двір померлої ОСОБА_8 станом на 01.01.1991 року був колгоспним і склад сім`ї на той час був таким: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ..
З трудової книжки колгоспника НОМЕР_6 ОСОБА_8 1926 року народження вбачається, що вона з 1950 року по 31.12.1981 рік працювала в колгоспі.
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 15.06.2010 року, виданого повторно, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб 03.10.1976 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_16 .
Відповідно до довідки №136/02-14 від 20.02.2020 року, виданої Новояворівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 у встановлений шестимісячний термін.
Відповідно до довідки №318/02-14 від 10.06.2020 року, виданої Новояворівською державною нотаріальною конторою, частка ОСОБА_1 у спадковому майні ОСОБА_7 становить 1/1 (в цілому); ОСОБА_17 (дочка спадкодавця) на дооформлення спадкових прав не претендує.
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбаса С.Й. від 11.09.2015 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день смерті проживала в селі Прилбичі Яворівського району Львівської області в Новояворівську державну нотаріальну контору звернулись:
- 12.05.2015 року ОСОБА_7 , 1953 року народження, як спадкоємець за законом першої черги спадкування (ст. 1261 ЦК України, син) та права до обов`язкової частки в спадщині (ст. 1241 ЦКУ країни, повнолітні непрацездатні діти, група інвалідності друга);
- 26.06.2015 року ОСОБА_4 , 1978 року народження, як спадкоємець за заповітом, посвідченим 2015 року за реєстровим №145 Матвєєвою Ю.В., приватним нотаріусом Львівського міського округу, згідно змісту якого спадкодавець ОСОБА_8 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що буде належати на день смерті заповіла на користь онуки - ОСОБА_4 ;
- 27.08.2015 року ОСОБА_5 , 1956 року народження, як спадкоємець за законом першої черги спадкування (ст. 1261 ІІК України, дочка) та права до обов`язкової частки в спадщині (ст. 1241 ЦК повнолітні непрацездатні діти, пенсіонер за віком);
- 31.08.2015 року - ОСОБА_6 , 1959 року народження, як спадкоємець за законом першої черги спадкування (ст.1261 ЦК України, дочка). Факт прийняття спадщини стверджується поданням заяв у встановлений законом шестимісячний строк. Факти родинних відносин підтверджено згідно поданих відповідних актових записів, Новояворівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справі № 111/2015.
Судом досліджено документи спадкової справи № 111/2015 щодо майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої ОСОБА_7 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом, ОСОБА_4 звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_5 звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом, ОСОБА_6 звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом. З дослідженої судом першої інстанції спадкової справи встановлено наявність заповіту, посвідченого 2015 року за реєстровим №145 Матвєєвою Ю.В., приватним нотаріусом Львівського міського округу, згідно змісту якого спадкодавець ОСОБА_8 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що буде належати на день смерті заповіла на користь онуки - ОСОБА_4 , також є заява ОСОБА_18 , яка є спадкоємцем майна бабусі ОСОБА_8 , про відмову від обов`язкової частки на користь ОСОБА_7 , однак суд першої інстанції правильно звернув увагу, що її право на обов`язкову частку не підтверджено і дана заява юридичного впливу на розподіл часток немає. Державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбасом С.Й. винесено постанову від 11.09.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право на спадщину мають особи визначені у заповіті. ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки відсутня реєстрація права власності спадкового майна за спадкодавцем.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів , визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.
Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Відповідно до п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Згідно Закону України Про власність від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Згідно роз`яснень викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності , спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Згідно довідки виконавчого комітету Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області № 62 від 21.01.2016 року та витягу з погосподарської книги, особовий рахунок № НОМЕР_3 погосподарський двір померлої ОСОБА_8 станом на 01.01.1991 року був колгоспним і склад сім`ї на той час був таким: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказані особи є такими, що не втратили право на майно колгоспного двору.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що частина згаданих осіб втратили своє право на 1/9 частку колгоспного двору, що померлій належало будинковолодіння в цілому, позивачу за зустрічним позовом 1/6 частку будинковолодіння.
Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування та в підпункті г пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах права приватної власності , правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Таким чином право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/9 частці кожного, а отже, частка ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 на час смерті також становила 1/9 частину житлового будинку.
Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі неприйняття спадщини або в разі відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом.
Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Положеннями ч. 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Судом першої інстанції правильно зазначив, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_4 є спадкоємицею на майно за заповітом ОСОБА_8 від 10.02.2015 року, однак відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок унеможливлює належне оформлення спадкових прав, тому враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 був колгоспним двором, частка ОСОБА_8 в ньому становить 1/9 частини.
Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що 27.08.2015 року відповідачка ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом першої черги спадкування (ст. 1261 ІІК України, дочка) та права до обов`язкової частки в спадщині (ст. 1241 ЦК повнолітні непрацездатні діти, пенсіонер за віком), а також ОСОБА_7 , як спадкоємець за законом першої черги спадкування (ст. 1261 ЦК України, син) та права до обов`язкової частки в спадщині (ст. 1241 ЦКУ країни, повнолітні непрацездатні діти, група інвалідності друга), звернулися у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, а відтак є спадкоємцем за законом до обов`язкової частки в спадщині щодо майна ОСОБА_8 , яка, з врахуванням частки спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 та частки ОСОБА_19 , становить 1/54 частини майна.
Оскільки ОСОБА_7 помер до оформивши право власності, право обов`язкової частки в спадщині відносно частки ОСОБА_8 втрачається.
За таких обставин, виходячи з того,що обов`язкова частка у спадкуванні для ОСОБА_5 становить 1/54, ОСОБА_7 право обов`язкової частки втратив у зв`язку з смертю, частка ОСОБА_4 , як спадкоємця за заповітом становить 5/54 частини, в зв`язку з чим за ОСОБА_4 слід визнати право власності на 5/54 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стосовно збільшення частки позивачки ОСОБА_4 за рахунок частки відповідача ОСОБА_5 - її матері та доньки спадкодавця, яка на її думку претендує на 1/6 частки спадкового майна та не заперечує проти збільшення частки ОСОБА_4 у спадковому майні суд правильно звернув увагу на наступні обставини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини яка відкривається з дня смерті особи або з дня, з якого вона оголошується померлою.
Для цього спадкоємцю необхідно звернутися із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Оскільки в документах спадкової справи № 111/2015 щодо майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня відмова ОСОБА_5 від прийняття спадкового майна на користь ОСОБА_4 , а іншого порядку відмови від прийняття спадщини законодавцем не передбачено, відсутні підстав для збільшення частки ОСОБА_4 у спадковому майні за рахунок частки відповідача ОСОБА_5 .
Що ж до доводів скаржника, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивачки за первісним позовом ОСОБА_4 про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, слід зазначити наступне.
Як передбачено п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
За вимогами ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.
Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір попередньо поданих вимог майнового характеру, відповідно заявленої ціни позову. Якщо у заяві позивача йдеться про стягнення коштів за додатковими вимогами, то фактично йдеться про подання іншого позову, провадження у якому судом не відкривалось.
У заяві позивача про збільшення позовних вимог, попередньо заявлені вимоги збільшені та додатково доповнені немайновою вимогою про усунення перешкод в користуванні будинком та господарськими будівлями та спорудами. Доповнення майнового позову немайновою чи майновою вимогою є не збільшенням позовних вимог, а пред`явленням нового позову із іншим предметом та підставами позову.
Окрім того, враховуючи, що перше судове засідання відбулось 04.07.2019 року, а заява про уточнення (збільшення) позовних вимог надійшла 02.10.2020 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для прийняття заяви про уточнення (збільшення) розміру позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не знаходить інших підстав для скасування рішення суду, окрім як змінити рішення, в розмірі частки права власності ОСОБА_4  спірного будинковолодіння, в зв`язку з чим в решті рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року потрібно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року - змінити, визнати за ОСОБА_4 право власності на 5/54 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В решті рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

       Судді:                                                                Н.О. Шеремета

       Р.В. Савуляк