ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2030/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
         суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
        секретар судового засідання Новошицька О.О. 
       за участю  представника позивача – Пасечна С.О.,
                          представника відповідача Волков М.В.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства юстиції України 
          на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року (головуючий суддя Конишева О.О.)
          в адміністративній справі №280/2030/21 за позовом ОСОБА_1    до відповідача Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" (третя особа-1), ОСОБА_2 (третя особа-2), Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (третя особа-3) про визнання протиправним та скасування наказу,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 16.03.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Міністерства юстиції України,   треті особи без самостійних вимог: Державне підприємство "Національні інформаційні системи", ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.02.2021 №556/5 «Про задоволення скарги».
          В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15.01.2021 року Колегією Міністерства  юстиції України з розгляду скарг на рішення/дії державного реєстратора була розглянута скарга ОСОБА_3 від 16.04.2020 року на рішення від 30.11.2018 року №44341860 щодо державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ) за Товариством «Кредитні ініціативи», яке є іпотекодержателем відповідно до договору про передачу прав за іпотечним договором №2167 від 28.11.2012. за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 . Міністерством юстиції України видано наказ від 15.02.2021 №556/5 «Про задоволення скарги», згідно якого скаргу ОСОБА_4 задоволено, скасовано рішення державного реєстратора Ільющенкова Сергія Олександровича   від 30.11.2018 року №44341860 щодо державної реєстрації права власності на вказану квартиру та анульовано державному реєстратору ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав. Позивач вважає протиправним вказаний наказ від 15.02.2021 №556/5. Посилається на те, що його, як суб`єкта оскарження, відповідачем, в порядок та спосіб визначений законом, не було запрошено завчасно до розгляду скарги, не було враховано пропуск строку щодо зверненням зі скаргою, чим порушено його права.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15.02.2021 №556/5 «Про задоволення скарги». 
           Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що не врахування відповідачем встановлених  у законодавстві строків звернення зі скаргами на  рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, не дотримання відповідачем норм закону щодо строків розгляду таких скарг, не повне встановлення обставин, які стали підставою для проведення реєстраційної дії, відсутність у висновку комісії Міністерства юстиції України жодного обґрунтування щодо наявності зареєстрованої іпотеки і можливості застосування позивачем пункту 61 Порядку №1127 (в редакції станом на 30.11.2018), є суттєвим порушення не лише процедури розгляду скарг, а також вплинуло на зміст оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерством юстиції України (відповідачем) подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позову. 
В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин справи, зокрема, в частині строків звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора. Вважає, що відповідачем не порушено абзац 1 частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 щодо строку оскарження дій/рішень державного реєстратора, оскільки  вказаною нормою встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Вказує, що в матеріалах справи наявні додані до скарги ОСОБА_2 від 16.04.2020 на рішення державного реєстратора Широківської сільської ради Запорізького району Ільющенкова С.О. від 30.11.2018 №44341860 інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2020 №201093627 та від 16.04.2020 №206960482 які свідчать про день отримання інформації про порушення прав скаржника ( ОСОБА_2 ) прийнятим рішенням та фактично підтверджують дотримання скаржником 60-денного строку встановленого для подання скарги. 
Щодо застосування судом першої інстанції статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  № 1952 та пункту 12 Порядку №1127, в частині здійснення належних пошуків та перевірки бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з допомогою програмних і технічних засобів) вказує про те, що не застосовано відповідні норми Порядку №1141, які мають суттєве значення для встановлення порядку здійснення пошуків в Державному реєстрі прав та формування відомостей з нього. 
Посилається на те, що Колегія МЮУ у пункті 5 Висновку визначає, що державним реєстратором Ільющенковим С.О. під час прийняття рішення не було здійснено пошуку відомостей у Державному реєстрі прав про речові права та обтяження за ідентифікаційними даними скаржника. Зазначена інформація встановлена відповідно до відомостей Державного реєстру прав. Таким чином, державним реєстратором Ільющенковим С.О. не було належним чином встановлено наявність запису про арешт на все нерухоме майно скаржника від 04.04.2012 за № 386078, який зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.04.2012 № 31365983. Зауважує, що у разі здійснення належних пошуків за визначеними ідентифікаторами, в державного реєстратора ОСОБА_1 були наявні достатні підстави для прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав. Однак, проведення реєстраційних дій додатково свідчить про неналежне здійснення повноважень державним реєстратором в частині здійснення пошуків та формування відомостей з Державного реєстру прав, за критеріями та в порядку визначеному вище.
Стосовно обґрунтування наявності зареєстрованої іпотеки і можливості застосування позивачем пункту 61 Порядку №1127 (в редакції станом на 30.11.2018) відповідач вказує, що відповідно до висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру прав, державним реєстратором Ільющенковим С.О. на підставі оскаржуваного рішення внесено запис № 29193615 про право власності на квартиру за Товариством «Кредитні ініціативи» на підставі таких документів: Іпотечного договору №0711/0808/45-042-Z-1 від 08.08.2008 (на купівлю житлової нерухомості), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською Оксаною Григорівною, зареєстрованого за № 5558; договору факторингу від 28.11.2012 № 15; договору факторингу від 28.11.2012; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 10.05.2018 № 1283/18; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.07.2018 № 1400040740564. Однак пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 передбачено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, що не було вчинено позивачем. Натомість, у спеціальному розділі Державного реєстру прав наявний запис про арешт та все нерухоме майно скаржника від 04.04.2012 за № 386078, який зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.04.2012 № 31365983. Арешт нерухомого майна є обтяженням речового права та не підпадає під визначені пунктом 61 Порядку №1127 випадки. При цьому, наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень (пункт 6 частини 1 статті 24 Закону в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). Частиною 2 статті 24 Закону №1952 визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. 
Оскільки рішення державним реєстратором Ільющенковим С.О. прийнято за наявності запису про арешт нерухомого майна, наявність якого на момент проведення реєстраційних дій було підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав, то вважає, що відповідач правомірно задовольнив скаргу ОСОБА_2 та скасував рішення державного реєстратора щодо прав власності на квартиру.
Також вказує про неврахування судом першої інстанції при винесення рішення постанови Верховного Суду по справі №825/2328/16 від 22.05.2020 щодо строків розгляду скарги ОСОБА_2 . Зазначає, що строк, у який було розглянуто скарга ОСОБА_2 . Колегією МЮУ, не вплинув на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про відповідальність державного реєстратора.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Посилається на те, що відповідачем при розгляді скарги не враховано строк звернення зі скаргами на  рішення/дії державного реєстратора, який становить 60 днів. Рішення державного реєстратора датоване 30.11.2018 року, однак скарга ОСОБА_2 подана 16.04.2020 року, при цьому ОСОБА_2 міг знати про арешт майна, оскільки ним було укладено договір іпотеки, який він не виконував.
Товариством з обмеженою відповідальністю  "Кредитні ініціативи" (третьою особою-3) подано пояснення, в яких вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги – безпідставними. Зазначає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримувало копії скарги, про час розгляду справи Комісією дізналось випадково,  матеріали справи не місять одного доказу направлення сторонам скарги. Вважає, що відповідач наділений повноваженням розгляду скарг лише на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратору, суб`єкта державної реєстрації, які стосуються нерухомого майна, що не є предметом іпотека. Звертає увагу, що скаржником ОСОБА_2 пропущений строк звернення зі скаргою, вважає, що позивач діяв в межах норм чинного законодавства. 
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав. Просить апеляційну скаргу задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати. В задоволенні позову відмовити.
Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_5 на рішення від 30.11.2018 №44341860, прийняте державним реєстратором Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. щодо державної реєстрації права власності на квартиру, шо розташована за адресою: АДРЕСА_1 за TOB «Кредитні ініціативи», яке є іпотекодержателем відповідно до договору про передачу прав за іпотечним договором №2187 від 28.11.2012 - Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 15.01.2021 - дійшла висновку:
- скаргу ОСОБА_5 – задовольнити в повному обсязі; 
- скасувати рішення від 30.11.2018 №44341860, прийняте державним реєстратором Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О.; 
- анулювати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно  державному реєстратору Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 (а.с.14-17).
За результатами розгляду скарги ОСОБА_6 . Міністерством юстиції України виданий Наказ від 15.02.2021 №556/5 «Про задоволення скарги» (а.с. 13).
Відповідно до наказу Міністерство юстиції України від 15.02.2021 №556/5 наказано:
- скаргу ОСОБА_5 від 16.04.2020 задовольнити в повному обсязі;
- скасувати рішення від 30.11.2018 №44341860, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем;
- анулювати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 .
Позивач вважає Наказ МЮУ від 15.02.2021 №556/5 протиправним.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону  України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV, норми Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, норми Порядку розгляду скарг на рішення, дії, бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав територіальних органів Міністерства юстиції України, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, норми Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2011 №1141.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Згідно з пунктом 24 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2011 №1141 (у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення), пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, здійснюється за одним або кількома ідентифікаторами, передбаченими абзацами другим - четвертим пункту 20 цього Порядку, а також за такими ідентифікаторами: 
тип суб`єкта речового права, обтяження: 
- фізична особа; 
- юридична особа. 
Під час формування заяви обирається:
- один із передбачених цим підпунктом типів суб`єкта речового права, обтяження; 
- суб`єкт речового права, обтяження: 
для фізичних осіб: 
-          прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові; 
-          номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; 
-          реєстраційний номер облікової картки платника податків: 
-          реквізити документа, що посвідчує особу: серія документа; номер документа; 
для юридичних осіб: 
-          повне найменування юридичної особи; 
-          ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ. 
Під час формування заяви обирається один або декілька із передбачених цим підпунктом параметрів залежно від типу суб`єкта речового права, обтяження: номер запису Державного реєстру прав.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно з відомостями Державного реєстру прав, державним реєстратором Ільющенковим С.О. на підставі оскаржуваного рішення внесено запис №29193615 про право власності на квартиру (шо розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) за Товариством «Кредитні ініціативи» на підставі таких документів: 
- Іпотечного договору №0711/0808/45-042-Z-1 від 08.08.2008 (на купівлю житлової нерухомості), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською Оксаною Григорівною, зареєстрованого за №5558; 
- договору факторингу від 28.11.2012 № 15; 
- договору факторингу від 28.11.2012; 
- повідомлення про звернення стягнення па предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 10.05.2018 № 1283/18; 
- рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.07.2018 №1400040740564.
Однак, громадянином ОСОБА_2 на такі дії державного реєстратора Ільющенкова С.О. подано скаргу від 16.04.2020, на рішення державного реєстратора від 30.11.2018 року, де зазначив, що державним реєстратором було проведено перереєстрацію квартири (шо розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) та належить ОСОБА_2 на праві власності  за Товариством «Кредитні ініціативи», яке є іпотекодержателем відповідно до договору про передачу прав за іпотечним договором №2167 від 28.11.2012 (а.с. 87).
Розглянувши скаргу ОСОБА_2 колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг від 15.01.2021 встановила, що пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 передбачено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідач вважає, що пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові права та обтяження державним реєстратором (позивачем) не здійснювався, тому Наказом від 15.02.2021 №556/5 скасоване рішення державного реєстратора від 30.11.2018 року №44341860 щодо реєстрації квартири (шо розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) за Товариством «Кредитні ініціативи».
Крім того, відповідач посилається на наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, що є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень (пункт 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Відповідач зазначає, що у спеціальному розділі Державного реєстру прав наявний запис про арешт та все нерухоме майно скаржника ( ОСОБА_5 ) від 04.04.2012 за №386078, який зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.04.2012 №31365983.
Відповідач вважає, що державним реєстратором Ільющенковим С.О. прийнято рішення від 30.11.2018 року №44341860 про реєстрацію квартири (шо розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) за Товариством «Кредитні ініціативи» - за наявності запису про арешт нерухомого майна, наявність якого на момент проведення реєстраційних дій була підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав.
Тому, за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 . Міністерством юстиції України виданий наказ від 15.02.2021 №556/5 «Про задоволення скарги».
Так, відповідно до наказу Міністерство юстиції України від 15.02.2021 №556/5:
- скаргу ОСОБА_5 від 16.04.2020 задоволено в повному обсязі;
- скасовано рішення від 30.11.2018 №44341860, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем;
- анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 .
Виконання пункту 2 наказу від 15.02.2021 №556/5 покладено на Офіс протидії рейдерству. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції щодо строків подання та розгляду скарги ОСОБА_5 від 16.04.2020 та інформування позивача про проведення засідання зазначає наступне.
Згідно з частиною 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
Отже вказаною нормою встановлено чіткий строк оскарження дій/рішень державного реєстратора до Міністерства юстиції України.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що скарга ОСОБА_2 подана до Міністерства юстиції України 16.04.2020 року на рішення державного реєстратора, яке датоване 30.11.2018 року.
Таким чином, вбачається, що 60-ти денний строк подачі такої скарги порушено.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції перевіряє чи не порушено строк подачі скарги ОСОБА_2 до МЮУ з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
Так, Товариство «Кредитні ініціативи» зазначає, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 08.08.2008 року укладено кредитний договір №0711/0808/45-042, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 65000дол США (а.с. 38). Відповідно до пункту 1.4 кредитні кошти призначені для розрахунків за договором купівлі-продажу, яка в подальшому стала предметом іпотеки.
Також 08.08.2008 року між тими самими сторонами укладено договір іпотеки та в іпотеку було надано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . 
В подальшому право вимоги за кредитним договором отримав ТОВ «Кредитні ініціативи».
Факт укладення договору відступлення права вимоги, переходу до Товариства «Кредитні ініціативи»  прав іпотекодержателя встановлено рішенням суду у справі №336/7345/14-а за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором в нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором.
Вказані обставини справи відповідачем не спростовані, та не враховані при прийнятті наказу від 15.02.2021 №556/5 про задоволення скарги ОСОБА_2 . 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції вказані обставини дають підстави для висновку, що ОСОБА_2 міг знати про можливі дії кредитора та іпотекодержавця щодо кредитних правовідносин з моменту порушення ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором та відповідно міг знати та своєчасно оскаржити будь-які дії державного реєстратора щодо права власності на квартиру, яка знаходилася в іпотеці, однак   ОСОБА_2  строки звернення зі скаргою до МЮУ порушив без поважних причин, при цьому, відповідач не надав належну оцінку пропуску строку зі скаргою, чим порушив норми законодавства України та права державного реєстратора.
Згідно з пунктом 10 Порядку № 1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.
Відсутність осіб, визначених абзацом 1 цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально піл час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:
1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);
2 ) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).»
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач зазначив, що йому як заінтересованій особі про участь у розгляді скарги стало відомо лише 12.01.2021, а розгляд скарги відбувався 15.01.2021 року, тобто за два дні до розгляду скарги, що повністю відповідає вимогам законодавства.
Так, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 12.01.2021 №139/33.2.1/-21 державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. було проінформовано про проведення засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, за скаргою ОСОБА_5 , у визначений законодавством строк.
Крім того, 12.01.2021, на виконання пункту 10 та пункту 11 Порядку №1128, з метою інформування державного реєстратора Ілющенкова С.О. про засідання Колегії за скаргою ОСОБА_5 від 16.04.2020, головним спеціалістом відділу інформаційно - технічного забезпечення діяльності Колегії Демченко М.О. (відповідальний виконавець) направлено відповідну телефонограму. 
Крім того, абз. 2 п. 10 Порядку №1128, встановлено, що відсутність осіб, визначених абзацом 1 цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач у позовній заяві не заперечує про отримання 12.01.2021 повідомлення про призначення на 15.01.2021 засідання з розгляду скарги ОСОБА_7 по суті, зокрема відповідачем долучена до матеріалів справи телефонограма та роздруківка з сайту про повідомлення щодо проведення засідання 15.01.2021.
Враховуючи наведені вище обставини, відповідачем було дотримано порядок повідомлення позивача не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації,  враховуючи, що такі строки визначені нормою законодавства, тому  аргумент позивача щодо неможливості реалізувати своє право на захист суд не приймає та вважає його не обґрунтованим.
Процедура розгляду скарги по суті визначена ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 та Порядком №1128.
Відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.
Відповідно до п. 5 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: 
- оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом: 
- наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; 
- наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави:
- наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання;
- здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; 
- подання скарги особою, яка не має на це повноважень;
- закінчення встановленого законом строку подачі скарги; 
- розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1128. якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає не пізніше 10-ти робочих днів з дня її реєстрації рішення про відмову в задоволенні такої скарги із зазначенням мотивів такої відмови.
Матеріалами справи підтверджується, що Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №44341860 прийнято 30.11.2018. 
При цьому, скарга ОСОБА_5 на вказане рішення подана до Міністерства юстиції України 16.04.2020, тобто проміжок часу склав 1 рік 5 місяців, що не узгоджується з нормою частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Також матеріалами справи підтверджується, що відповідачем скаргу ОСОБА_5 , яка надійшла 16.04.2020, розглянуло лише 15.01.2021, тобто, з дня надходження скарги до дня її розгляду минуло майже 9 місяців, що є порушенням частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 в якому визначено, що максимальний розгляду скарги не може перевищувати 45 календарних днів.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач, не обґрунтовує факту порушення скаржником строків подачі скарги, що призвело до порушення процедури подачі та розгляду скарги. 
Невиконання суб`єктом владних повноважень вимог законодавства в частині дотримання строків подачі та розгляду скарги, а також безпідставне поновлення строків звернення зі скаргою, ставить під сумнів законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.
Щодо можливості оскаржити іпотекодавцем Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки лише у суді (ч.2 ст. 37 Закон України «Про іпотеку»), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що дана норма, як і Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 та Порядок №1128 не містить обмежень, з приводу оскарження рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора до Міністерства юстиції України. 
Так згідно п.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 Міністерство юстиції України розглядає скарги:
1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 
2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.
Пунктом 6 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 встановлено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:
1) відмову у задоволенні скарги; 
2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:
а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;
б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;
в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;
в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;
г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;
є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
З огляду на викладене вище,  рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав може бути оскаржено до Міністерство юстиції України, а останній має право за результатами розгляду скарги скасувати  рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги.
Щодо актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що зареєстровано підстава виникнення обтяження:
- номер запису про обтяження 386003, іпотечний договір № 0711/0808/45 042-Z-1, серія та номер: 5558, виданий 08.08.2008; видавник Пянтковська О.Г. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу (дата, час, державної реєстрації 08.08.2008); вид обтяження: заборона на нерухоме майно
- номер запису про обтяження 386078, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:  31365983, Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ (дата, час, державної реєстрації 04.04.2012);  вид обтяження: арешт нерухомого майна.
На підставі оскаржуваного ОСОБА_8 рішення держаного реєстратора №44341860 від 30.11.2018, відбувся перехід права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 до іпотекодержателя згідно договору про передачу прав за іпотечним договором № 2187 від 28.11.2012 - TOB «Кредитні ініціативи».
Як зазначено у висновку Колегії МЮУ від 15.01.2021 яка розглядала скаргу ОСОБА_2 , державний реєстратор Ільющенков С.О. на підставі оскаржуваного рішення здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру за наявності запису від 04.04.2012 №386078 про арешт на все нерухоме майно скаржника, що повинно бути підставою для відмови у державній реєстрації прав.
Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 
Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. 
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Матеріали справи не містять даних що іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) оскаржував Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 . 
Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:
- рішення суду, 
- виконавчого напису нотаріуса 
- або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з ч. 1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: 
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є доґовір про задоволення вимоґ іпотекодержателя або відповідні застереження в іпотечному договорі: який прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання цієї статті 35 Закону України «Про іпотеку», TOB «Кредитні ініціативи» надіслав письмове Повідомлення іпотекодавцю ОСОБА_2 за вих. № 1283/18 від 10.05.2018 року як по місцю її проживання, так і по місцю знаходження предмета іпотеки, в якому поряд з вимогою про усунення порушень Кредитного договору зазначено, що у випадку невиконання вказаної вимоги TOB «Кредитні ініціативи» застосує своє право на позасудове врегулювання шляхом прийняття у власність Предмету іпотеки, квартири АДРЕСА_3 , дана вимога отримана ОСОБА_2 16.08.2018, шо підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Копія повідомлення з копіями доказів надсилання і отримання ОСОБА_7 долучені до матеріалів справи.
Відповідно до пункту 61 Порядку №1127 (в редакції станом на 30.11.2018) наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку манно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
Також слід зазначити, що частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1V встановлено обов`язок державного реєстратора, зокрема, встановлювати відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме:
- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; 
- наявність обтяжень прав на нерухоме майно; 
- обов`язок перевіряти документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Відповідно до пункту 12 зазначеного Порядку №1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює:
- черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, 
- відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, 
- відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, 
- наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Отже, державний реєстратор має перевірити бази за допомогою технічних і програмних засобів щодо наявності, в тому числі, і обтяжень, однак, посилання відповідача на те, що позивачем не було вчинено таких дій, жодним доказом не підтверджено, при цьому, роздруківка витягів з державних реєстрів не є обов`язком позивача під час встановлення відповідності відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до до уваги, що у висновку комісії Міністерства юстиції України не наведено жодного обґрунтування щодо наявності зареєстрованої іпотеки і можливості застосування позивачем пункту 61 Порядку №1127 (в редакції станом на 30.11.2018).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, надаючи оцінку обставинам, які були встановлені під час розгляду справи по суті суд першої інстанції дійшов правильного висновку що не врахування відповідачем встановлених  у законодавстві строків звернення зі скаргами на  рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, не дотримання відповідачем норм закону щодо строків розгляду таких скарг, не повне встановлення обставин, які стали підставою для проведення реєстраційної дії, відсутність у висновку комісії Міністерства юстиції України жодного обґрунтування щодо наявності зареєстрованої іпотеки і можливості застосування позивачем пункту 61 Порядку №1127 (в редакції станом на 30.11.2018), є суттєвим порушення процедури подачі та розгляду скарг, що дає підстави для задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
          Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
            
Апеляційну скаргу Міністерства  юстиції України – задовольнити залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року –залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 22.12.2021 та в силу ст. 328 КАС України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
Вступну та резолютивну частини проголошено 22.12.2021.
В повному обсязі постанова виготовлена 30.12.2021.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова