ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2022 р.           Справа№ 910/9033/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Мальченко А.О. 
 
Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,
за участю представників сторін:
від позивача - Єловікова В.В.,
від відповідача - не з`явились,
розглянувши апеляційні скарги
Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 (повний текст рішення складено 20.10.2021)
у справі № 910/9033/21 (суддя Спичак О.М.)
За позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"
до     Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про     стягнення 396480,00 грн., -
ВСТАНОВИВ:
У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 396 480, 00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що незабезпечення з боку відповідача цілісності майна (вагонів) під час перевезення залізницею завдало позивачу збитків в розмірі 396 480, 00 грн., у зв`язку з чим й виникла необхідність звернення до суду з відповідним позовом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" грошові кошти у розмірі 396480 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 5947 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. 00 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена ст.110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству. Оскільки при перевезенні належних (орендованих) позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" були понесені витрати на оплату вартості ремонту на загальну суму 396 480, 00 грн., покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.
Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 року  та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного з`ясування всіх обставин справи, без надання належної оцінки поданим доказам та запереченням. Зокрема скаржник зазначає, що вантажні вагони були скеровані у вагоноремонтні депо для здійснення планових видів ремонту, а не у зв`язку з розукомплектуванням. Крім того на думку скаржника Акти загальної форми (форми ГУ-23) щодо розукомплектування вантажних вагонів, копії яких надані позивачем, за змістом не відповідають встановленим вимогам і відповідно до інформації, наданої відповідними підрозділами АТ «Укрзалізниця», такі акти підрозділами відповідача не складались. Також скаржник звертає увагу, що безпідставно, необґрунтовано суд першої інстанції зазначив у рішенні, що ремонт вантажних вагонів був здійснений ТОВ «Ремвагонорг» у той час, коли фактично планові види ремонту згаданих у позовній заяві вагонів були здійснені на підставі договорів, укладених між АТ «Укрзалізниця» та ТОВ «Сучасна вагонна компанія» та ТОВ «Металургтранс» (з самим позивачем). Отже, відсутність передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності, а отже - відсутність факту заподіяння позивачеві збитків, недоведеність позивачем реального заподіяння йому збитків та суми збитків виключає підстави для задоволення позову.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 року у справі №910/9033/21, витребувано матеріали справи №910/9033/21 з Господарського суду міста Києва за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" до     Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 396 480, 00 грн., зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 року у справі №910/9033/21 та призначено розгляд справи на 12.01.2022 року.
13.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів надійшли матеріали справи №910/9033/21 з Господарського суду міста Києва за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" до     Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 396 480, 00 грн.
21.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", позивача у справі,  надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
30.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", відповідача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 року клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" задоволено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 року розгляд справи відкладено на 02.02.2022 року.
27.01.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", позивача у справі, надійшли пояснення по справі.
31.01.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", позивача у справі, надійшли уточнені пояснення по справі.
02.02.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", відповідача у справі, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В судовому засіданні 02.02.2022 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.
Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи відповідач посилається на підозру на захворювання COVID-19 у представника відповідача.
В той же час, до клопотання не надано будь-яких доказів затоварювання представника, а також не зазначено будь-яких доказів, що Петрів Л.П. єдиний представник відповідача.
Також у клопотанні не вказано жодних підстав з яких відповідач не може направити в судове засідання іншого представника.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача. 
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" є орендарем вагонів №68478825 (на підставі Договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020 року), №56143415 (на підставі Договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020 року), №68583970 (на підставі Договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020 року), №56661788 (на підставі Договору оренди №70-А/20 від 01.05.2020 року), №56137961 (на підставі Договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020 року), №62911433 (на підставі Договору оренди №69А/19 від 19.09.2019 року), №57598401 (на підставі Договору оренди №63А від 24.06.2011 року), №61451969 (на підставі Договору оренди №70-А/20 від 01.05.2020 року), №55139992 (на підставі Договору оренди №70-А/20 від 01.05.2020 року), №56098775 (на підставі Договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020 року). (т.1, а.с. 15-16, 32-33, 36-37, 40-41).
Також, з метою забезпечення курсування вказаних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних з переміщенням вагонів, між позивачем та відповідачем укладено Договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування від 09.11.2015 року. (т.1, а.с. 48-52).
Відповідно до п. 1.2 договору сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами.
Згідно з п. 2.2.5 договору виконавець зобов`язується повідомляти замовника про випадки несправності вагону, що виникають під час руху, для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею).
У силу п. 2.1.11 договору замовник зобов`язується у відповідності з діючими нормативними документами проводити відповідні ремонти власних вагонів.
Відповідно до п. 2.1.12 договору замовник зобов`язується забезпечувати відповідність власних вантажних вагонів, що виходять на залізничні колії загального користування, за конструкцією, терміном служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом.
З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" (виконавець) було укладено Договір про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів № 49у, за умовами договору виконавець надає замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних вагонів замовника розобладнаних запасними частинами/деталями/вузлами в наслідок розкрадання та вчинення протиправних дій третіми особами: забракованих вагоноремонтними підприємствами АТ "Укрзалізниця" через їх розобладнання запасними частинами/деталями/вузлами вагона під час перевезення на шляху прямування; виявленій необхідності доукомплектації запасними частинами/деталями/вузлами, в ході проведення ремонтів вагонів або під час відстою вагонів на коліях АТ "Укрзалізниця". (т.1, а.с. 54-58).
Акт загальної форми ГУ-23, підписаний уповноваженими особами АТ "Укрзалізниця", є документом, що засвідчує обставини, місце події, кількість, тип, найменування відсутніх запасних частин/деталей/вузлів для перерахування вагону з робочого парку в парк несправних. (п.1.2 Договору).
Відповідно до п. 1.3 Договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.
Як зазначає позивач, у червні-листопаді 2020 року залізницею було здійснено перевезення вказаних вагонів, за наслідками чого було встановлено їх розкомплектованість - розобладнання авторежиму, стоянкового гальма, про що було складено Акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення ВУ-23М. (т.1, а.с. 61-168).
Колегією суддів досліджено та встановлено наступне.
Відповідно до Акту загальної форми ГУ-23 від 16.10.2020 року, складеному на станції Помічна щодо вагону №68478825, при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання авторежиму. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №68478825 від 16.10.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - прострочено деповський ремонт.
Актом загальної форми ГУ-23 від 08.07.2020 року, складеному на станції Помічна щодо вагону №56143415, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання авторежиму. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №56143415 від 08.07.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - закінчення календарного строку капітального ремонту.
Згідно з Акту загальної форми ГУ-23 від 08.07.2020 року, складеному на станції Помічна щодо вагону №56143415, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання авторежиму. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №56143415 від 08.07.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - закінчення календарного строку капітального ремонту.
З Акту загальної форми ГУ-23 від 16.10.2020 року, складеному на станції Коломия щодо вагону №68583970, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання стоянкового гальма. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №68583970 від 16.10.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - дострокова постановка в деповський ремонт.
Відповідно до Акту загальної форми ГУ-23 від 23.09.2020 року, складеному на станції Коломия щодо вагону №56661788, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання стоянкового гальма. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №56661788 від 23.09.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - дострокова постановка в деповський ремонт.
Також з Акту загальної форми ГУ-23 від 04.12.2020 року, складеному на станції Слов`янськ щодо вагону №56137961, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання стоянкового гальма. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №56137961 від 05.12.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - закінчення календарного строку капітального ремонту.
З Акту загальної форми ГУ-23 від 14.11.2020 року, складеному на станції Кривий Ріг Сортувальна щодо вагону №62911433, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання авторежиму. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №62911433 від 04.11.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - тріщина верхнього листа баку. Розукомплектація ручного гальма.
Відповідно до Акту загальної форми ГУ-23 від 13.11.2020 року, складеному на станції Коломия щодо вагону №57598401, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання стоянкового гальма. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №57598401 від 13.11.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - закінчення календарного строку деповського ремонту.
З Акту загальної форми ГУ-23 від 26.10.2020 року, складеному на станції Слов`янськ щодо вагону №61451969, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання стоянкового гальма. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №61451969 від 26.10.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - закінчення календарного строку деповського ремонту.
Згідно з Акту загальної форми ГУ-23 від 25.09.2020 року, складеному на станції Слов`янськ щодо вагону №55139992, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання авторежиму та стоянкового гальма. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №55139992 від 26.09.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - закінчення календарного строку капітального ремонту.
Також з Акту загальної форми ГУ-23 від 28.10.2020 року, складеному на станції Слов`янськ щодо вагону №56098775, вбачається, що при технічному обслуговуванню поїзду було виявлено розобладнання стоянкового гальма. У повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагону №56098775 від 21.10.2020 року форми ВУ-23М вказано найменування несправностей - закінчення календарного строку капітального ремонту.
Крім того позивач вказує, що ремонти вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ "Ремвагонторг" на виконання умов укладених між ними договорів надання послуг, що підтверджується актами наданих послуг, наявними в матеріалах справи. (т.1, а.с. 131-168).
Місцевим господарським судом досліджено та встановлено, що відповідно до Акту №24 від 20.11.2020 року та Додатку №1 до нього вартість ремонту вагона №56143415 становить 38 700,00 грн., вартість ремонту вагона №68478825 - 38 700, 00 грн., відповідно до Акту №25 від 20.11.2020 року вартість ремонту вагона №68583970 становить 30 500, 00 грн., вартість ремонту вагона №56661788 - 30 500, 00 грн., відповідно до Акту №26 від 20.11.2020 року вартість ремонту вагона №56137961 становить 31 300, 00 грн., відповідно до Акту №27 від 21.12.2020 року вартість ремонту вагона №62911433 становить 30 500, 00 грн., відповідно до Акту №29 від 21.12.2020 року вартість ремонту вагона №57598401 становить 30 500, 00 грн., вартість ремонту вагона №61451969 становить 30 500, 00 грн., відповідно до Акту №30 від 21.12.2020 року вартість ремонту вагона №55139992 становить 38 700, 00 грн., вартість ремонту вагона №56098775 - 30 500, 00 грн., що разом з ПДВ складає 396 480, 00 грн.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні платіжні доручення відповідно до яких вартість виконаних робіт було оплачено позивачем у повному обсязі. (т.1, а.с. 169-192).
Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що оскільки пошкодження вагонів №68478825, №56143415, №68583970, №56661788, №56137961, №62911433, №57598401, №61451969, №55139992, №56098775 відбулось саме під час знаходження вагону на залізничній колії загального користування після укладання договору перевезення, то відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування та ремонту, безпеки руху вагонів несе відповідач. 
Враховуючи викладене вище, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитки у розмірі 396 480, 00 грн.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача відшкодувати заподіяні позивачу збитки, оскільки відповідачем не забезпечено схоронність та допущено розукомплектування вагонів під час їх перевезення виходячи з наступного. 
Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).
Питання, пов`язані з перевезенням вантажів, в тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908-928 ЦК України, статтями 306-315 Господарського кодексу України.
За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку. 
За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами. 
Відповідно до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.
За приписами частини 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
На підставі Статуту затверджуються нормативні документи, зокрема, Правила перевезення вантажів. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (п.5 Статуту).
Правила перевезення вантажів (Правила) - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів (п.6 Статуту).
Відповідно до п. 1.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), ці Правила регламентують порядок експлуатації власних вантажних вагонів на залізничному транспорті загального користування. 
Правила є обов`язковими при перевезеннях вантажів вагонами, що перебувають у власності перевізників, операторів, підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, які орендують їх в інших власників або якими вони володіють на підставі договору управління майном, договору про спільну діяльність тощо.
Перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів (п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів).
Згідно з Правилами оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства Інфраструктури України 08.06.2011 № 138), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів перевезення власних (орендованих) локомотивів і вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюється перевізний документ (накладна).
Згідно зі статтею 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником  та  залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за  перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
На підставі накладних №51022739, №49406325, №50923309, №50662667, №45506151, №42726513, №47292099, №50960145, №41010189 та №33540659 між сторонами спору виникли договірні відносини з перевезення вагонів позивача залізницею.
Згідно зі статтею 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
Згідно з п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).
Разом з тим, абзацом 1 п. 12.1 розділу 12 "Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу" Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 р. № 411, визначено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.
Відповідно до пункту 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 28.10.1997 № 264-Ц (зі змінами та доповненнями згідно наказом від 07.06.2001 № 312-Ц), забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.
Згідно з пунктом 6.2.1. зазначеної інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження невідповідності вищевказаним нормам технічного стану спірних вагонів при прийнятті їх відповідачем до перевезення.
Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. 
Відповідно до п.19 розділу IV (Порядок розрахунку розміру збитків за пошкодження вантажних вагонів) Правил користування вагонами і контейнерами (ст.119-126             Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.99 підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених             наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855.
Як встановлено судом, факт пошкодження спірних вагонів підтверджується відповідними актами загальної форми ГУ-23 і актами про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М. (т.1, а.с. 61-168).
Колегія суддів зазначає, що акт загальної форми ГУ-23 є доказом на підтвердження виявленого факту розукомплектування вагонів. В той же час, повідомлення форми ВУ-23М є документом, що засвідчує технічно несправний стан вагона і є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого.
Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.
На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розкомплектуванням вагонів, останні були направлені на ремонт технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М. (т.1, а.с. 61-168).
Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, 22, сума збитків за пошкодження вагона складається з:
витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; 
вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; 
витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; 
плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Колегією суддів встановлено, що ремонт пошкоджених вагонів №68478825, №56143415, №68583970, №56661788, №56137961, №62911433, №57598401, №61451969, №55139992, №56098775 було здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" на підставі договору послуг № 49у від 27.06.2019 року, укладеного з позивачем. (т.1, а.с. 54-58).
Вказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи актами виконаних робіт, а саме Акту №24 від 20.11.2020 року та Додатку №1 до нього відповідно до якого вартість ремонту вагона №56143415 становить 38 700, 00 грн., вартість ремонту вагона №68478825 - 38 700, 00 грн., відповідно до Акту №25 від 20.11.2020 року відповідно до якого вартість ремонту вагона №68583970 становить 30 500, 00 грн., вартість ремонту вагона №56661788 - 30 500, 00 грн., відповідно до Акту №26 від 20.11.2020 року відповідно до якого вартість ремонту вагона №56137961 становить 31 300, 00 грн., відповідно до Акту №27 від 21.12.2020 року відповідно до якого вартість ремонту вагона №62911433 становить 30 500, 00 грн., відповідно до Акту №29 від 21.12.2020 року відповідно до якого вартість ремонту вагона №57598401 становить 30 500, 00 грн., вартість ремонту вагона №61451969 становить 30 500, 00 грн., відповідно до Акту №30 від 21.12.2020 року відповідно до якого вартість ремонту вагона №55139992 становить 38 700, 00 грн., вартість ремонту вагона №56098775 - 30 500, 00 грн., що разом з ПДВ складає 396 480, 00 грн. (т.1, а.с. 131-168).
Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Так,  відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Наявні у матеріалах справи акти наданих послуг складені належним чином та є первинними документами, які підтверджують факт здійснення  господарських операцій.
Вартість вказаного ремонту у сумі 396 480, 00 грн. за вказаними актами була оплачена позивачем згідно з наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. (т.1, а.с.169-192).
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт вагонів склала 396 480, 00 грн. 
Відповідно до статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. 
Відповідно до пункту 20 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 (далі - Правила складання актів), акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі ст. 124 Статуту залізниць.
Статтею 110 Статуту залізниць встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.
Всупереч вимог чинного законодавства, відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого позивачу завдано матеріальних збитків в зв`язку з пошкодженням його майна. 
Статтею 114 Статуту залізниць передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.
Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка            зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Зі змісту вказаних правових норм випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків є наявність збитків, протиправність дій особи, яка завдала збитків, причинно-наслідковий зв`язок між ними та наявність вини особи, яка завдала збитків.
Обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, тобто всіх складових правопорушення, покладається на позивача.
Як слідує з наявних у матеріалах справи документальних доказів, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні збереження належних позивачу вагонів, чим порушено наведені положення Статуту залізниць та Закону України "Про залізничний транспорт", внаслідок чого вагони були пошкоджені і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту.
Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що пошкодження вантажних вагонів сталося не з вини відповідача. 
Отже, позивачем доведено наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини у завданні збитків.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, при перевезенні належних позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого позивачем були понесені витрати на оплату вартості ремонту, на загальну суму 396 480, 00 грн, тому покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.
Посилання відповідача на відсутність його вини у заподіянні позивачу збитків та на те, що позивачем не доведено наявність усіх передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, визнаються колегією суддів безпідставними, такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи документальними доказами.
Колегія суддів також відхиляє аргументи скаржника про те, що вагони відремонтовані на підприємствах АТ "Українська залізниця", а також про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між послугами наданими позивачу з боку ТОВ "Ремвагонторг" та реальним ремонтом вагонів, підтвердженими повідомленнями про приймання вагону з ремонту (ВУ-36), оскільки за умовами договору № 49у про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів від 27.06.2019 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Ремвагонторг", саме на ТОВ "Ремвагонторг" покладено обов`язок надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів позивача, при цьому факт проведення ремонтів підтверджується актами наданих послуг.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що організація ремонту не є тотожним поняттю виконання ремонту, але, в той же час, зазначає, що організація ремонту є більш загальним поняттям та може включати в себе виконання ремонту, тому в даному випадку надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів відповідно до договору№49у від 27.06.2019 року є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та входить до складу збитків, відповідно до ст. 225 ГК України.
Скаржником не надано належних доказів, які б підтверджували проведення ремонтів саме ним та прийняття виконання таких послуг з боку позивача. 
Посилання відповідача на те, що в актах загальної форми ГУ-23 не достатньо підписів уповноважених осіб, або підписані невстановленими особами, а також відсутнє зазначення форми акта, колегією суддів відхиляються оскільки дані акти (повідомлення) складались відповідачем та саме на нього покладено обов`язок чітко та належно здійснити їх складання. 
Натомість неналежне оформлення відповідачем в односторонньому порядку документів, на підставі яких у позивача виникає право до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з відшкодування збитків, не може мати наслідком нівелювання можливості реалізувати таке право відповідною особою.
Колегія суддів також зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив, що на актах, копії яких долучені позивачем до позовної заяви, на станціях Слов`янськ, Коломия та Помічна, міститься відбитки печаток підрозділів залізниці та підписи особи (працівника залізниці), яка складала акт.
Також за висновком колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, за фактом встановлення розукомплектування авторежиму та стоянкового гальма, вагони власності (оренди) ТОВ «МТ» були направлені на технічне обслуговування/деповський ремонт, про що свідчать оформлені повідомлення форми ВУ-23М. В той же час, повідомлення форми ВУ-23М є документом, що засвідчує технічно несправний стан вагона, і є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого до числа несправних.
З огляду на викладене, доводи скаржника, що спірні вагони були скеровані самим позивачем для проведення планових видів ремонтних робіт у зв`язку з настанням встановлених нормативними документами строків проведення робіт є необґрунтованими.
Крім того, оскільки в матеріалах справи наявні акти загальної форми ГУ-23, складені відповідачем, в яких зазначено саме про розукомплектування стоянкового гальма та авторежиму вказаних вагонів, колегія суддів не може прийняти доводи скаржника, що згідно з повідомлень форми ВУ-23М вагони були направлені в деповський ремонт, тобто причиною ремонту вказаних вагонів не було їх розобладнання, як вказує позивач.
Колегія суддів також повторює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена ст.110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.
Решта аргументів викладених учасниками справи не входять до предмету доказування в даній справі, ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Колегією суддів встановлено порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача, оскільки відповідач, здійснюючи перевезення вагонів позивача, не виконав покладеного на нього обов`язку забезпечити збереженість майна та допустив пошкодження залізничних вагонів, у зв`язку з чим вагони були направлені на технічне обслуговування.
Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. 
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданих апеляційних скаргах, скаржниками не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня   2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1.    Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 року у справі №910/9033/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 року у справі № 910/9033/21 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 року у справі №910/9033/21.
4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9033/21.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.02.2022 року.

Головуючий суддя                                                                      О.В. Агрикова 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                А.О. Мальченко