ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/16024/19
адміністративне провадження № К/9901/36549/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М., 
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу 
за позовом Приватного підприємства «Наша фарба» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Приватного підприємства «Наша фарба» на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 02.03.2020, ухвалене у складі головуючого судді Федорчука А.Б., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020, прийняту у складі колегії суддів: Губської Л.В. (головуючий), Епель О.В., Карпушової О.В.
І. Суть спору
1.          Приватне підприємство (далі - ПП) «Наша фарба» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.08.2019 №0045041404, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2  856  042,00 грн. (з яких 1  904  028,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 952  014,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. 
2.          Обґрунтовуючи позовні вимоги ПП «Наша фарба» зазначило, що господарські операції позивача з ТОВ «ЕКО-ЛАЙНС», ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «МАА», ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОРПОРАЦІЯ «МАШМ» та ТОВ «ЕКОНОМ ТРЕЙД БІЗНЕС» здійснювались на підставі належним чином оформлених первинних документів, які дають можливість встановити реальність здійснених господарських операцій і призвели до змін в майновому стані учасників господарських відносин, чим спростовується висновок податкового органу щодо порушення позивачем положень податкового законодавства.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3.          Судами попередніх інстанцій установлено, що в період з 20.06.2019 по 26.06.2019 посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Наша Фарба» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Еко-Лайн» за липень, вересень 2018 року, ТОВ «Торгівельне підприємство «МАА» за вересень, жовтень 2018 року, ТОВ «Промислова корпорація «МАШМ» за вересень 2018 року, ТОВ «Економ Трейд Бізнес» за жовтень 2018 року показників декларації з податку на додану вартість, результати якої оформлені актом № 677/26-15-14-04-03/36406564 від 04.07.2019.
4.          Проведеною перевіркою виявлені порушення пункту  185.1  статті  185, пункту  198.1, пункту  198.3, пункту  198.6  статті  198, пункту  200.1  статті  200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень, вересень, жовтень 2018 року на загальну суму 1 904 028,00 грн., в тому числі за липень 2018 року у сумі 109 012,00 грн., за вересень 2018 року у сумі 928 716,00 грн., за жовтень 2018 року у сумі 866 300,00 грн.
5.          На підставі висновків акту перевірки, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 0045041404 від 02.08.2019, яким ПП «Наша фарба» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2 856 042, 00 грн, в т.ч. за податковими зобов`язаннями 1 904 028, 00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 952 014, 00 грн.
6.          Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із цим позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7.          Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 02.03.2020 у задоволенні позову відмовив повністю.
8.          Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.
9.          Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.09.2020 підтримав позицію суду першої інстанції та за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
IV. Касаційне оскарження
10.          У касаційній скарзі ПП «Наша Фарба», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невірної правової оцінки обставин у справі, просить їхні рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
11.          Як підставу касаційного оскарження відповідач вказав пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КС України, -застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи без урахування висновків судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
12.          У відзиві на касаційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві вказує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені законно та обґрунтовано, на підставі всебічного та повного дослідження матеріалів та обставин справи, доводи ж касаційної скарги висновків цих судів не спростовують.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
13.          Пункт 44.1 статті 44 ПК України.
14.          Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
15.          Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
16.          Підпункт 134.1.1. пункту 134.1. статті 134.
17.          Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
18.          Пункт 198.1. статті 198 ПК України
19.          До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
20.          Абзац 1 пункту 198.2. статті 198 ПК України
21.          Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
22.          Пункт 198.3 статті 198 ПК України
23.          Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
24.          Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
25.          Пункт 198.6 статті 198 ПК України
26.          Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
27.          У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
28.          Пункт 188.1 статті 188 ПК України.
29.          База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
30.          При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
31.          Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
32.          Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
33.          Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
34.          Частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
35.          Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
36.          Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
37.          Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
38.          Частини перша та третя  статті 132 КАС України
39.          Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
40.          До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
41.          Стаття 134 КАС України. Витрати на професійну правничу допомогу
42.          Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
43.          За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
44.          Для цілей розподілу судових витрат:
розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
45.          Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
46.          Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
47.          У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
48.          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
49.          Частини третя - восьма статті 137 КАС України. Витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз
50.          Спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
51.          У випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.
52.          Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
53.          Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
54.          У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
55.          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
56.          Частини перша, шоста, сьома, дев`ята статті 139 КАС України.
57.          При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
58.          Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
59.          Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
60.          Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
61.          За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
62.          При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
63.          Положення частин першої та другої  статті 134 КАС України  кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
VI. Оцінка Верховного Суду
64.          Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 02.08.2019 №0045041404, яке ґрунтується на висновках останнього про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «ЕКО-ЛАЙНС», ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «МАА», ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОРПОРАЦІЯ «МАШМ» та ТОВ «ЕКОНОМ ТРЕЙД БІЗНЕС».
65.          Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) учинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
66.          Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
67.          Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
68.          Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
69.          При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
70.          У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
71.          Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.
72.          Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
73.          Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
74.          Аналіз наведених норм права свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
75.          Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.
76.          Так, судами установлено, що в межах своєї господарської діяльності, позивачем було укладено ряд договорів, а саме: Договір поставки № 040918 від 04.09.2018, укладений з ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОРПОРАЦІЯ «МАШМ»; Договір поставки № 040718 від 04.07.2018, укладений з ТОВ «ЕКО-ЛАЙНС»; Договір поставки № 030818 від 03.08.2018, укладений з ТОВ «ЕКО-ЛАЙНС»; Договір поставки № 051018 від 05.10.2018, укладений з ТОВ «ЕКОНОМ ТРЕЙД БІЗНЕС»; Договір поставки № 180918 від 18.09.2018, укладений з ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «МАА».
77.          Зі змісту вказаних договорів вбачається, що вони є типовими договорами поставки, які містять аналогічні умови. Позивач за вказаними договорами виступав покупцем, а його контрагенти - постачальниками.
78.          Пунктами 1.1 договорів передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною. Під додатками до цього договору розуміють рахунки-фактури, видаткові накладні та специфікації, що видаються постачальником.
79.          Відповідно до пунктів 2.1 договорів фактична кількість, асортимент та комплексність товару, що підлягає поставці покупцю, погоджуються сторонами шляхом оформлення додатків до цього договору, на підставі заявок на поставки окремих партій.
80.          Якість товару повинна відповідати вимогам діючих ГОСТ, ТУ, ДСТУ та іншим необхідним умовам, гарантованим заводом-виробником (пункт 2.2).
81.          Ціна товару встановлюється в національній валюті з урахуванням ПДВ та вказується в додатках до цього договору, що є невід`ємними частинами (пункт 4.1 договорів).
82.          Покупець зобов`язується здійснити оплату вартості товарів протягом п`ятнадцяти банківських днів після поставки товарів. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (пункти 4.4-4.5 договорів).
83.          Судами враховано, що в підтвердження виконання сторонами своїх договірних зобов`язань позивач надав рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, виписки по банківським рахункам, сертифікати якості.
84.          Проте позивачем не надано до суду копій специфікацій, наявність яких передбачена умовами договорів.
85.          Так, в пункті 1.1 чітко прописано, що специфікація є додатком до договору, який є його невід`ємною частиною.
86.          Наведене спростовує доводи касаційної скарги про те, що умовами вказаного пункту договору не зазначено про обов`язкове оформлення специфікацій до нього.
87.          Судами також встановлено, що 18.09.2018 між ТОВ «Торгівельне підприємство «МАА» (постачальник) та ПП «Наша фарба» (покупець) укладено договір поставки №180918, у реквізитах вказаного договору вказано номер рахунку №2600376476, відкритий у ПАТ «ПУМБ» через тиждень після укладення такого договору.
88.          Разом з тим, Банк надає інформацію клієнту про реквізити рахунку тільки після відкриття рахунку в автоматизованій банківській системі на підставі отриманих від клієнта документів для відкриття рахунку та проведення ідентифікації та верифікації клієнта. При цьому, видаткові операції по рахунку клієнта здійснюються тільки після повідомлення Банком контролюючого органу.
89.          Щодо посилання позивача на те, що відомості про такі обставини не містились у акті перевірки, а тому не могли бути використані судом спростовуються позицією Верховного Суду в частині необхідності дотримання принципу офіційного з`ясування обставин справи.
90.          Так, обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
91.          Крім того, як з`ясовано судами, копії відповідних документів на вимогу перевіряючого не надавались.
92.          На підставі встановлених обставин справи та досліджених доказів суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що в цьому випадку за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Позивачем не подано будь-яких доказів щодо спростування вказаних висновків. 
93.          Крім того судами у взаємозв`язку з іншими доказами враховані обставини проведення слідчих дій у ряді кримінальних проваджень.
94.          Всі наведені обставини в сукупності надали судам попередніх інстанцій обґрунтовані підстави для висновку про безтоварний характер вказаних операцій та, як, наслідок правомірність дій податкового органу донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб.
95.          Сам факт наявності у позивача податкових, чи видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду № 826/11388/17 від 29.10.2021.
96.          Позивачем не надано до суду всіх необхідних первинних документів, що підтверджують належним чином оформлення та виконання господарських операцій з придбання товару, отримання послуг від контрагентів.
97.          Касаційний суд звертає увагу, що для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами. Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
98.          Вірною є позиція судів першої та апеляційної інстанцій, що надані позивачем документи не можна вважати такими, що підтверджують здійснення господарської операції, виходячи з чого показники податкового обліку позивача по даним відносинам не підтверджені у встановленому порядку. Позивачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та підтверджують факти господарської діяльності, яка здійснюється з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.
99.          Як установлено приписами податкового законодавства, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
100.          Про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару/надання послуг особою, яка ніколи не продавала товару/не надавала послуг, тощо).
101.          Касаційний суд відзначає, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб`єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об`єкт оподаткування за фактом понесення витрат.
102.          Як унормовано положеннями статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
103.          Зважаючи на правове регулювання правовідносин та встановлені судами обставини, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивачем не доведено наявності підстав, з якими норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод. Відповідно, при прийнятті оскаржуваних рішень контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень. Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
104.          Посилання позивача на недоведеність рішення податкового органу є недоречним, оскільки суд апеляційної інстанції під час перегляду справи дослідив надані до справи докази. Будь-яких процесуальних порушень при їх досліджені не встановлено та касаційна скарга не містить таких обгрунтувань.
105.          За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
106.          Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
107.          Ураховуючи приписи пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ, а також те, що касаційні скарги на судові рішення в цій справі були подані до набрання чинності цим Законом і рогляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає їх у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020).
108.          Керуючись статтями 52, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
VII. Судові витрати
109.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в:
1. Касаційну скаргу Приватного підприємства «Наша фарба» залишити без задоволення.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року справі № 640/16024/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                                       О.О. Шишов
Судді                                                                                                                   І.В. Дашутін
                                                                                                                            М.М. Яковенко