Дата документу 01.02.2022 Справа № 334/4672/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/4672/21        Головуючий у 1 інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/807/244/22        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Бєлки В.Ю.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Звенигородська 22», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авікон-Дніпровський» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області Управління захисту споживачів про зобов`язання вчинити певні дії і стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ «Звенигородська 22», ТОВ«Авікон-Дніпровський» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області Управління захисту споживачів про зобов`язання вчинити певні дії і стягнення суми.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначав, що у лютому 2019 року він звернувся до ОСББ «Звенигородська 22» з проханням провести ремонтні роботи спільного майна, а саме: виконати ремонт неподільної загальної каналізаційної труби стояка чотирикімнатних квартир першого під`їзду, зокрема, терміново насамперед у туалетному приміщенні квартири ОСОБА_1 .
Свої вимоги в частині зобов`язання провести ремонт обґрунтовував приписами абзацу 5 частини першої статті 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». 
ОСОБА_1 зазначав, що його неодноразові звернення залишені відповідачами без уваги, що спричинило йому матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у його витратах на відправку кореспонденції та витратах на друк різноманітних заяв (загалом 36 заяв), які він тривалий час направляв до різних державних органів та підприємств. Моральна шкода полягає у його знервованому стані через виниклу ситуацію.
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідачів терміново виконати поточний ремонт невід`ємної загальної каналізаційної труби, яка проходить в приміщенні його квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , та стягнути з відповідачів 2000 грн. матеріальної шкоди і 1000 грн. моральної шкоди.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року відмовлено у задоволені позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Стягнути з відповідачів 4000 грн. матеріальних збитків та 2000 грн. моральних збитків.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта оскаржуване ним судове рішенням суперечить нормам діючого законодавства. Судом першої інстанції не надана належна оцінка доказам по справі та зроблені висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, у зв`язку з чим неправильно застосовані норми матеріального права. Скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків та не врахував той факт, що ОСОБА_1 не є членом ОСББ «Звенигородська 22».
У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Авікон-Дніпровський» вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Доводи, які викладені в апеляційній скарзі вже були предметом розгляду в суді першої інстанції та не спростовують правильних висновків суду, просив залишити оскаржуване рішення без змін.
Інші учасники справи своїм правом передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, проте це не є перешкодою в її розгляді за наявними матеріалами справи.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, представник ТОВ «Авікон-Дніпровський» Ткач С.П. проти апеляційної скарги заперечувала, підтримала позицію, яка викладена у відзиві.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається, оскільки питання про здійснення ремонту неподільної загальної каналізаційної труби стояка вирішено у встановлений законодавством спосіб шляхом прийняття рішення загальними зборами ОСББ «Звенигородська 22», а вимога щодо стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди не підлягає задоволенню з підстав недоведеності.
Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За вимогамист.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Частиною 1 статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
За змістом ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам. Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.
Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до п.п. 12,14 статті 1 Закону України „ Про житлово-комунальні послуги послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п.п.1 ч.4 ст.8 Закону України „Про житлово-комунальні послуги).
Відповідно до приписів частини другої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .
В даному багатоквартирному будинку 02.08.2016 року створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Звенигородська 22» (а.с.62)
Згідно пункту 3 розділу ІІІ Статуту ОСББ «Звенигородська 22», до виключеної компетенції загальних зборів належать зокрема прийняття рішення про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд (а.с.64 зворот)
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Статуту, збори представників правління мають право приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання, окрім питань, які стосуються майнових прав співвласників, які погіршують умови використання майна або умови проживання, а також питань, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів(а.с.64 зворот)
Рішення зборів представників оформлюється протоколом таких зборів із зазначенням кожним з представників від об`єднання результату свого голосування («за» або «Проти»), засвідченого власноручним підписом.
Рішення зборів представників мають вищу юридичну силу щодо рішень правління об`єднання.
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Статуту, рішення на загальних зборах приймаються шляхом відкритого поіменного голосування (а.с.65)
Рішення, в тому числі про визначення переліку та розміру внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим якщо за нього проголосували співвласники (представники).ю які разом мають більше половини від загальної кількості голосів співвласників.
Рішення загальних зборів викладається письмово та засвідчується особистим підписом кожного, хто голосував, із зазначенням результату його голосування («за» чи «проти»).
Відповідно до копії протоколу №3/19 установчих зборів ОСББ «Звенигородська 22» від 12.09.2019, рішенням загальних зборів було прийнято, що заміну інженерних мереж у квартирах співвласників (заміну труб водопостачання, каналізаційних труб), співвласники ОСББ роблять власними коштами згідно рішення більшості співвласників будинку (а.с.78)
Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідачів терміново виконати поточний ремонт невід`ємної загальної каналізаційної труби, яка проходить в приміщенні його квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .
Втім вказані позовні вимоги не є обґрунтованими. Аналізи викладеного вище свідчить про те, що за наявності створеного співвласниками квартир будинку АДРЕСА_4 об`єднання, вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Рішенням загальних зборів співвласників ОСЮЮ «Звенигородська 22» було прийнято, що заміну інженерних мереж у квартирах співвласників (заміну труб водопостачання, каналізаційних труб), співвласники ОСББ роблять власними коштами.
Вказане рішення загальних зборів ОСОБА_1 не оскаржене, а тому висновок суду першої інстанції стосовно цього питання є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_1 не є членом ОСББ - не заслуговують на увагу.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , а тому є співвласником ОСББ і повинен виконувати рішення, які були прийняті на загальних зборах.
Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на його користь заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди, то судова колегія вважає за необхідне вказати про таке:
Згідно частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України..
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
В матеріалах справи відсутні будь – які докази того, що саме ОСББ «Звенигородська 22» та ТОВ «Авікон-Дніпровський» завдали ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду.
Самі лише посилання ОСОБА_1 на протиправну поведінку відповідачів відносно нього не свідчить про наявність шкоди.
Сукупний аналіз викладених вище норм права та матеріали справи свідчать про те, що юридичних підстав для висновку про наявність вини заподіювача шкоди або взагалі завданої шкоди не має.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_1   підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року  - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 рокуу цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 09 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: