ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року	Львів	Справа № 500/4952/21 пров. № А/857/19747/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року в справі №500/4952/21 (головуючий суддя Баб`юк П.М., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: а) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у перерахунку з 01.04.2019 та з 01.07.2021 виплати пенсії за вислугу років у розмірі 88%, згідно оновленої довідки про грошове забезпечення Тернопільського обласного ТЦК та СП МОУ станом на 05.03.2019 без обмеження її максимальним розміром; 
б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 та з 01.07.2021 року з урахуванням раніше виплачених сум на підставі оновленої довідки про грошове забезпечення Тернопільського обласного ТЦК та СП, станом 05.03.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром. 
Рішенням від 24 вересня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 70 відсотками грошового забезпечення згідно з частиною другою статті 13 Закону №2262-XII, під час перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки, виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 05.03.2021 №111/1/1963.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.04.2019 та з 01.07.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки, виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 05.03.2021 №111/1/1963, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення.
В задоволенні позовних вимог в частині перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром - відмовив.  
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
          В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для обмеження максимального розміру пенсії позивача. Зазначає, що   рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016   визнано такими, що не відповідають   Конституції України   положення ч.7   ст.43 Закону №2262-ХІІ, якою було встановлено обмеження пенсій максимальним розміром. Отже, дії відповідача щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті пенсії позивача максимальним розміром є протиправними.
          З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
          На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що позивач є пенсіонером, з 2007 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 88% грошового забезпечення, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, що підтверджується довідкою від 27.07.2021 №787.
          Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, відповідно до Постанови №103, проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018. При проведенні перерахунку відповідач визначив розмір пенсії позивачу з розрахунку 70% грошового забезпечення. Однак, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 у справі № 819/1205/18 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01.01.2018 в розмірі 70% грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок пенсії з 01.01.2018 з урахуванням розміру пенсії 88% грошового забезпечення.
          У березні 2021 року Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки видано позивачу оновлену довідку № 11/1/1963 від 05.03.2021 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 із зазначенням відомостей про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для проведення перерахунку пенсії з 01.04.2019.
          Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 по справі №500/1467/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.
          16.07.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача, у якій, серед іншого, просив провести з 01.04.2019 перерахунок його пенсії в розмірі 88% грошового забезпечення та проводити виплату перерахованої пенсії.
          За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, листом від 01.08.2021 № 4385-4401/К-02/8-1900/21 повідомило, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 по справі №500/1467/21  зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. Однак зазначеним рішенням зобов`язань стосовно проведення перерахунку пенсії в розмірі 88% не приймалось. Відповідно до статті 13 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, при перерахунку пенсії, проведеного на виконання рішення суду, застосована вищезазначена норма Закону.
          Вважаючи такі дії суб`єкта владних повноважень протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
          Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що при здійсненні перерахунку пенсії позивачу у відповідача були відсутні підстави для обмеження розміру його пенсії 70 відсотками грошового забезпечення згідно з частиною другою   статті 13 Закону №2262-XII, оскільки дане обмеження не стосується позивача, якому пенсія не призначалась вперше, а вже була призначена раніше і виплачувалась. Крім того, право позивача на перерахунок та виплату пенсії, виходячи з розміру грошового забезпечення у відсотках, які визначено на момент призначення пенсії (88%), встановлено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 у справі №819/1205/18. Разом з тим, при обчисленні розміру пенсії позивача на підставі оновленої довідки від 05.03.2021 №111/1/1963 підлягають до застосування обмеження, встановлені частиною першою   статті 2 Закону №3668-VI.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років 70 відсотками грошового забезпечення згідно з частиною другою   статті 13 Закону №2262-XII   під час перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки, виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 05.03.2021 №111/1/1963 та зобов`язання здійснити з 01.04.2019 та з 01.07.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки, виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 05.03.2021 №111/1/1963, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум, сторонами не оскаржене, а тому в силу приписів ч.1   ст. 308 КАС України   колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог.
Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження її граничного розміру, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 7   ст. 43 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”   максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини   Рішення Конституційного Суду України   від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016   у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності   Конституції України   (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої   статті 54 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, Конституційний Суд України, керуючись частиною третьою   статті 61 Закону України ,,Про Конституційний Суд України”, вважає, що з підстав, наведених у цьому Рішенні, підлягають визнанню такими, що не відповідають   статті 17 Конституції України, положення першого речення частини сьомої статті 43   Закону № 2262, згідно з якими ,,максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність”.
Приписами п.п. 1, 2 резолютивної частини вказаного   рішення, визнати такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), положення   Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 9 квітня 1992 року № 2262-XII   зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;
Положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої   статті 54 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 9 квітня 1992 року № 2262-XII   зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня   ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, положення частини сьомої   статті 43 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”   з 20.12.2016 втратили чинність, оскільки є неконституційними.
Крім того, положення ч. 7   ст. 43 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”   в цілому визнано неконституційним з 20 грудня 2016 року, що означає, що з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в   Законі України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а отже, зміни, внесені   Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, з урахуванням   рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Отже, внесені   Законом України ,,Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 6 грудня 2016 року №1774 VIII   до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії, призначеної у відповідності до   Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, максимальним розміром.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 16.04.2020 у справі №620/1285/19, від 09.11.2020 у справі №813/678/18, від 09.02.2021 у справі №1640/2500/18.
Відповідно до   ст. 2 Закону України ,,Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”   максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до   Митного кодексу України,   законів України ,,Про державну службу”, ,,Про прокуратуру”, ,,Про статус народного депутата України”, ,,Про Національний банк України”, ,,Про Кабінет Міністрів України”, ,,Про дипломатичну службу”, ,,Про службу в органах місцевого самоврядування”, ,,Про судову експертизу”, ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ,,Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, ,,Про наукову і науково-технічну діяльність”, ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, ,,Про пенсійне забезпечення”, ,,Про судоустрій і статус суддів”,   Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року ,,Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України”, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте вказаний Закон містить посилання на   Закон України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, який є спеціальним законом щодо призначення та виплати пенсії військовослужбовців. Норма щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців у вказаному спеціальному законі визнана неконституційною, тобто Конституційний Суд України визнав неконституційним обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, а тому відповідач не може застосовувати положення   ст. 2 Закону України № 3668 від 08.07.2011   при призначенні/перерахунку пенсії позивача.
Згідно з ч. 2   ст. 77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що згідно зі   статтею 22 Конституції України   закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою   Конституція України   виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до   статті 17 Конституції України   перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99   у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі гарантії не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.
Також на користь зазначеного висновку суду апеляційної інстанції свідчить стала практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, в рішенні ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (за заявою № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.
Отже, відповідачем протиправно обмежено максимальним розміром належну позивачу пенсію.
Суд першої інстанції не надав нележаної правової оцінки наведеним вище обставинам, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо обмеження пенсії позивача її максимальним розміром та зобов`язання перерахувати та виплатити пенсію без обмеження максимальним розміром
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати та у вказаній частині прийняти нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1 .
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.04.20219 та з 01.07.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 14.01.2022.