ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/623/22 Справа № 183/460/21  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко  О. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 02 серпня 2013 року.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22 листопада 2020 року виникла заборгованість у розмірі 62 272,67 грн., з яких: 45 272,58 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 17 000,09 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 45 272,58 грн.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач користувався кредитною карткою, що свідчить про те, що останній погодився з умовами кредитного договору. Банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по кредиту та процентів.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог.
Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку». Оригінал зазначеної анкети надано представником позивача у судове засідання та долучено до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 29 червня 2021 року.
Оригінал анкети не містить відміток про те, яку картку виявив намір отримати клієнт. Також не заповнена відмітка про те, що клієнт отримав пам`ятку, яка містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування, відповідна графа порожня.
У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з договором до його підписання та згодний отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самосійного роздрукування із офіційного сайту банку.
Зазначена Анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії.
До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
У довідці позивача зазначено, що відповідачу було надані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття – 28 березня 2017 року з терміном дії до березня 2019 року, № НОМЕР_2 , дата відкриття – 11 травня 2017 року з терміном дії до травня 2019 року (а.с.40). Відповідач не заперечував факт отримання картки та використання коштів.
Як вбачається з виписки за рахунком, у якому в другій колонці відображено номери карток, зазначені у довідці, відповідач активно користувався ними, а також здійснював поповнення вказаної картки (а.с.24-39).
Згідно з приведеним банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 22 листопада 2020 року утворилась у розмірі 62 272,67 гривень, яка складається з: 45 272,58 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 17 000,09 грн. – заборгованість за простроченими процентами (а.с.14-23). У розрахунку зазначено, що заборгованість за поточним тілом кредиту складає 0 грн., тобто відсутня.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитних карток, їх виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.
Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції, не можна.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував надану банком виписку з особового рахунку відповідача та розрахунок наявної заборгованості, з якої вбачається розмір заборгованості за кредитом у сумі 62 272,67 грн., з яких 45 272,58 грн. за простроченим тілом кредиту.
Мотивуючи рішення суду тим, що сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, що розрахована банком, не є сумою наданого кредиту, суд першої інстанції не врахував відомості, які містяться у виписці з особового рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом та сплачував заборгованість за кредитом.
У відповідності до приведеного позивачем розрахунку, розмір заборгованості за тілом кредиту складає 45 272,58 грн. При цьому банк не зазначив, який кредитний ліміт був наданий позичальнику. Проте, як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 22 червня 2018 року кредитний ліміт було збільшено до 26 500,00 грн. Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено.
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, помилково встановив, що вимоги банку є необґрунтованими у повному обсязі, не взяв до уваги, що відповідач користувався наданим кредитним лімітом, а тому зобов`язаний повернути банку фактично отриману суму кредитних коштів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26 500,00 грн.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог.
Згідно з ч.13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, слід змінити розподіл судових витрат, та стягнути із ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно розміру задоволених позовних вимог (58,53%) у розмірі 3321,58 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 02 серпня 2013 року станом на 22 листопада 2020 року у розмірі 26 500,00 грн.
В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3321,58 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича

О.В. Лаченкова