УХВАЛА 
07 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 192/154/20
провадження № 51-6031ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року,
встановив:
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4                          ст. 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 17 грудня 2020 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.
Засуджений поза межами строку на касаційне оскарження подав касаційну скаргу, в якій, без жодних обґрунтувань порушив питання про поновлення строку на касаційне оскарження постановлених стосовно нього судових рішень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України                      (далі – КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися зі своїми аргументами та їх обґрунтуванням.
Водночас правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене                        ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.
Порядок обчислення процесуальних строків врегульовано положеннями ст. 115 КПК. Частиною 4 вказаної статті передбачено, зокрема, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця.
Ухвала Дніпровського апеляційного судустосовно ОСОБА_4 була постановлена 17 грудня 2020 року.
З відповіді Солонянського районного суду Дніпропетровської області                                      (вх № 2576/0/170-22 від 04 лютого 2022 року) вбачається, що копія ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року засудженому ОСОБА_4 була вручена 24 грудня 2020 року, а тому останнім днем подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції для ОСОБА_4 було 25 березня 2021 року.
Проте засуджений звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою лише                       13 грудня 2021 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Верховний Суд виходить із того, що встановлений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини. 
Засуджений, звертаючись із касаційною скаргою та заявивши вимогу про поновлення йому строку на касаційне оскарження, не наводить жодних обґрунтувань в цій частині, а тому пропущений ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження не підлягає поновленню.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. 
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Клопотання засудженого  ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області                       від 28 вересня 2020 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2020 рокузалишити без задоволення.
Повернути касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                  ОСОБА_3