ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2022 року
м. Харків
справа № 645/94/20
провадження №22-ц/818/1500/22
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи: 
позивач – Харківська медична академія післядипломної освіти,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року, постановлене у складі судді Ульяніч І.В.
установив:
Харківська медична академія післядипломної освіти (ХМАПО), в особі представника Коротуна В.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку й територій та житлово - комунальних послуг у розмірі 120 704,64 грн..
В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначили, що між Харківською медичною академією післядипломної освіти та ОСОБА_1 укладено контракт № 2733 на тимчасове проживання у гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти від 11.12.2006 строком до 01.09.2007. Так, згідно положень статті 1 Контракту, позивач надає відповідачу та його родині з двох осіб, а саме: дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_3 в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 , який знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти. Положеннями п 2.2.4 Контракту передбачено, що відповідач зобов`язаний не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку, яка враховує в собі витрати на утримання будинку й територій та житлово - комунальні послуги. Згідно п 2.1.2 відповідач в свою чергу має право користуватись комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем тощо. Позивач згідно п 3.2.1 зобов`язується надати в тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку. Згідно з п 3.2.2 надати наймачу комунальні послуги. В зв`язку з порушенням умов Контракту зокрема несплати за нараховані, використані комунальні послуги позивач звертався з заявою про видачу судового наказу до Фрунзенського районного суду, однак ухвалою суду від 01.04.2019 року справа № 645/1655/19 відмовлено у видачі судового наказу. Станом на 01.10.2018 року відповідач не уклав договір на тимчасове проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти та відповідно про сплату за наданні послуги витрати на утримання будинку й територій та житлово - комунальні послуги з відповідачем, що є порушенням норм чинного законодавства. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свого обов`язку щодо укладання договору, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг і станом на час подання позовної заяви у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 120 704,64 грн.. Відповідач свої зобов`язання в добровільному порядку не виконує, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року, позовні вимоги Харківської медичної академії післядипломної освіти задоволено частково. Стягнути з   ОСОБА_1 на користь  Харківської медичної академії післядипломної освіти заборгованість з утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2016 по 01.12.2019 у розмірі 88 622 (вісімдесят вісім тисяч шістсот двадцять дві) гривні 59 копійок. 
Своє рішення суд мотивував тим що, Харківська медична академія післядипломної освіти надавала послуги з утримання будинків та територій, а відповідач їх отримував, не надавши суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання Харківською медичною академією післядипломної освіти своїх обов`язків, передбачених договором. Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк. Даних про відмову відповідача від отримання послуг з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, які надає позивач, або про отримання таких послуг неналежної якості, - матеріали справи не містять. Тож суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги Харківської медичної академії післядипломної освіти та стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2016 р. по 01.12.2019 р. у розмірі 88 622 грн. 59 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове.
Апеляційну скаргу мотивовано тим що, рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи. Справа судом розглянута з порушенням правил підсудності, а саме ст. 27 ЦПК, адже він зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_2 . Тому вирішуючи справу суд порушив правила територіальної підсудності і повинен був передати справу на розгляд іншому суду. Суд не правильно встановив належного відповідача, адже контракти на проживання в гуртожитку були укладенні між Позивачем та ОСОБА_4 , яка є колишньою цивільною дружиною Відповідача. Також, на думку Відповідача, судом розглянуто справу без участі сторони по справі, а саме Харківського національного медичного університету, який повинен був бути залучений як третя особа, оскільки рішення може вплинути на його права та інтереси. Вимоги закону на які посилається Позивач не можуть бути застосовані, оскільки Відповідач не є інтерном чи студентом, а тому доводи Позивача щодо його тимчасового проживання та застосування до виниклих правовідносин, між сторонами, Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого Наказом КМУ від 20.01.1997 року, не відповідають обставинам справи. Також позивачем не надано доказів щодо того, що об`єм наданих відповідачу комунальних послуг відповідає тарифам, встановленим ректором Академії. Не надано доказів про погодження з Харківською міською радою житлово-комунальних тарифів за проживання в гуртожитку та, що сформовані ним тарифи не перевищують граничного розміру тарифів, встановлених Харківською міською радою для населення. Матеріали справи вказують що контракт між позивачем та відповідачем не укладався. Позивач не надав актів виконаних робіт, які б свідчили про отримання відповідачем наданих послуг. Не додано перелік наданих послуг, що входить до відшкодування витрат з утримання будинку й територій, та їх детального розрахунку за кожний місяць. Тож позивач незаконно намагається стягнути борг по тарифам який нараховано ним на власний розсуд з порушенням норм чинного законодавства і в якому включено витрати на утримання приміщень адмінперсоналу, якими відповідач не користувався.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подавався.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 мешкає в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти з 11.12.2011 року.
11.12.2011 року між Харківською медичною академією післядипломної освіти та ОСОБА_1 було укладено Контракт № 2733 на тимчасове проживання у гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти строком з 01.09.2006 р. до 01.09.2007 рік (а.с.7).
Відповідно до положень Контракту, позивач надав відповідачу та його родині: дружині – ОСОБА_5 та доньці – ОСОБА_6 в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідно до висновку експертного оціночно-будівельного дослідження № 10234 від 18.06.2018 року будівля(гуртожиток), який розташований за адресою АДРЕСА_4 знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти ( а.с. 83-85).
Вартість проживання в гуртожитку АДРЕСА_5 , а саме вартість 1 кв.м. за послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території за період з 1 грудня 2016 року, з 1 січня 2017 року, з 1 січня 2018 року та з 1 січня 2019 року затверджена наказами Харківської медичної академії післядипломної практики № 469-з від 29.11.2016 року, № 38-з від 23.01.2017 року( а.с. 12-15).
Висновком експертного дослідження № 18 від 22.02.2019 року, калькуляція вартості 1 кв.м. за послуги з утримання гуртожитків, прибудинкової території гуртожитку №1 з 03.05.2018 року в частині розрахунку для інших категорій громадян, які проживають за контрактом та займають одне ліжко-місце, підтверджується в сумі 13,96 грн./1 кв.м. на місяць ( а.с. 86).
Пунктами 3.2.1; 3.2.2 Контракту визначено, що балансоутримувач зобов`язується надати відповідачеві у тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку і надати наймачу комунальні послуги. Відповідач в свою чергу має право користуватись комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку за умови підписання акту прийому-передачі відповідно до вимог п.2.1.2 Контракту.
Плата за проживання у гуртожитку розраховується, виходячи із собівартості утримання 1 кв.м. площі, яка займається наймачем, фактичних витрат за спожиті енергоносії та інші комунальні послуги у відповідності до показників приладів обліку, встановлених у будівлі гуртожитку - п.4.1 Контракту. Пунктами 4.2; 4.4 Контракту передбачено, що відповідач зобов`язаний не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку. Розмір плати за проживання може бути змінений у випадку зміни цін, індексу інфляції та в інших випадках, передбачених законодавством України, а також у зв`язку із збільшенням витрат, пов`язаних з у триманням гуртожитку.
Згідно наданих позивачем даних про відшкодування витрат на утримання будинку й території та комунальних послуг за період з 01.12.2016 р. по 01.12.2019 р. сума заборгованості відповідача вказана в розмірі 120 704, 64 грн. (а.с. 10-11). 
Пунктом 5.1. контракту передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим контрактом, регулюються законодавством України.
Відповідно дост.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1статті 130 ЖК Української РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст.68, ст.162 ЖК Української PCP наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Питання оплати за користування житловими приміщеннями в гуртожитках та оплати за житлово-комунальні послуги на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Положенням про гуртожитки, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27квітня 2015року №84 (далі Положення про гуртожитки 2015 року), та в подальшому Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498.
Згідно з положеннями пункту 7 розділу ІІІ Положення про гуртожитки 2015 року особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.
Пунктами 7,11 та 15 Примірного положення про користування гуртожитками передбачено, що користування жилою площею здійснюється у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера.
Наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані , зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.
Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.
Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).
Згідно із ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ст. 14 Закону «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Згідно із пунктами 2, 3, 4 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01червня2011року № 869 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.
Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).
Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.
Разом з тим, із введенням в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09листопада 2017року суттєво змінено систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, і такої послуги, як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість, визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, вартість надання якої визначається за згодою сторін і не підлягає державному регулюванню.
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року ( надалі Закон) набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (10 грудня 2017 року), згідно його Прикінцевих та перехідних положень Закону його було введено в дію з 01 травня 2019 року, а через шість місяців, тобто з 10 червня 2018 року, введені в дію його норми Закону щодо регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком та з цієї ж дати втратили силу норми старого Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Згідно ч. 2ст.10 вказаного Закону вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.
Оскільки калькуляція вартості 1 кв.м. за послуги з утримання гуртожитків прибудинкової території гуртожитку № 1 з 03.05.2018 в частині розрахунку для інших категорій громадян, які проживають за контрактом розрахована відповідна до вимог Закону, судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо відстіності належних та допустимих доказів на підтвердження вартості наданих позивачем послуг.
Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як вбачається з ч. 1 ст.901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 633ЦК України визначено, що публічним є договір,в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Згідно із ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 . ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 43, п. 1 ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники справи мають право, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, з матеріалів справи вбачається, а саме з заяв відповідача ОСОБА_1 від 11.06.2020 ( а.с. 40) та його відзиву на позовну заяву від 16.06.2020 ( а.с. 42-49), де він власноруч зазначає, що на час подання цих документів він фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , однак зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
З огляду на це, судова колегія відхиляє доводи апелента, щодо його не проживання в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 , також ним не надано належних та допустимих доказів на спростування інформації наданої ним у суді першої інстанції, щодо свого фактичного місця проживання за вищезазначеною адресою у період з 01.12.2016 по 01.12.2019.
Наявні у справі докази свідчать про те, що в період з 01.12.2016 року по 01.12.2019 року Харківською медичною академією післядипломної освіти надавались послуги з утримання будинку і прибудинкової території та комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів на спростовування факту надання послуг, або надання їх у меншому розмірі ніж заявлено позивачем.
Також судова колегія не бере до уваги доводи апелянта, щодо укладенням позивачем контрактів з ОСОБА_4 , оскільки на підтвердження цього факту суду не надано належних доказів. 
Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово- комунальні послуги», відповідно до яких власник або споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше.
На час розгляду даної справи між сторонами не укладений договір на тимчасове проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти та відповідно, про сплату за наданні послуги витрати на утримання будинку і прибудинкової територій та житлово - комунальних послуг, проте фактично відповідач ОСОБА_1 проживає у гуртожитку, користується послугами водопостачання, водовідведення, електропостачання, тощо, таким чином, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції Закону України « Про житлово-комунальні послуги», відсутності між позивачем та відповідачем договірних відносин стосовно надання житлово-комунальних послуг, а відтак відсутність у позивача правових підстав на пред`явлення до відповідача вищевказаних позовних вимог.
Посилання відповідача на необхідність врахування висновків суду про те, що тарифи за проживання у гуртожитку, які викладені у судових рішеннях у справі № 2030/3817/12, у якій відповідач не був учасником справи, є необґрунтованими та колегією суддів не приймається, з огляду на таке.
Не доказуються тільки ті обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, у якій беруть участь, ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).
З рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року у вказаній справі, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11 червня 2014 року, убачається, що ХМАПО зобов`язано розробити економічно обґрунтовані тарифи на житлово-комунальні послуги по гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 , та погодити їх з органами місцевого самоврядування за період з жовтня 2009 року провести, на підставі погоджених тарифів, відповідні перерахування витрат на утримання гуртожитку, нарахованих на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто інших осіб та за інший період.
Тому, судова колегія уважає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскільки відповідач фактично продовжує проживати у гуртожитку, користується житлово-комунальними послугами, таким чином, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг. Даних про відмову відповідача від отримання послуг з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, які надає позивач, або про отримання таких послуг неналежної якості матеріали справи не містять.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив учасникам справи рівні можливості щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Процесуальні порушення, на які посилається апелянт, не свідчать про наявність підстав для відмови у позові.
Судова колегія уважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з причин неправильного застосування норм процесуального права не має. 
Разом с тим, судова колегія уважає, правильним період стягнення заборгованості встановлений судом першої інстанції, однак не погоджується з розміром заборгованості стягнутим судом першої інстанції з відповідача, з таких підстав.
Позивач посилається на те, що відповідачем не виконуються обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, відповідно до умов Контракту  №2733 від  11.12.2006 року. (а.с.7)
Як вбачається з даних про відшкодування витрат на утримання будинку й території та комунальних послуг за період з 01.12.2016 по 01.12.2019 сума заборгованості відповідача складає: за грудень 2016 року складає 3224.31грн., сплачено – 0,00 грн., з січня 2017 по грудень 2017 – 30 534,01, сплачено – 11 465,27 грн., з січня 2018 по грудень 2018 – 34 991,43 грн., сплачено 7 827,28 грн., з січня 2019 по грудень 2019 – 36 442,47 грн. – сплачено 3 909,11 грн. Таким чином, за арифметичним підрахунком, сума заборгованість відповідача за період грудень 2016р. – грудень 2019р. складає – 81 990, 56 грн. (3224.31+( 30 534,01-11 465,27)+ (34 991,43-7 827,28)+( 36 442,47-3 909,11) ( а.с. 10-11).
Суд враховує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування суми заборгованості. 
Надана відповідачем копія квитанції від 29.10.2018 про сплату ним послуг проживання у гуртожитку ( контракт) (а.с. 50) не містить даних, щодо номеру контракту та дати, та періоду за який сплачено послуги проживання в гуртожитку, отже не є належним доказом по справі.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь Харківської медичної академії післядипломної освіти підлягає сума заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період 01.12.2016 по 01.12.2019 в розмірі 81 990, 56 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід змінити зменшивши розмір заборгованості відповідача, стягнувши з нього на користь позивача суму заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період 01.12.2016 року по 01.12.2019 року в розмірі 81 990, 56 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Харківської медичної академії післядипломної освіти ( 68%) та є пропорційною задоволеним позовним вимогам, становить 1308,28 грн.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 32 % , тому з позивача на її користь належить стягнути 921, 92 грн.
Тому з урахуванням взаємозаліку з відповідача, як на сторону на яку покладено більшу суму судових витрат, на користь апелянта належить стягнути різницю між сумою судового збору в розмірі 386, 36 грн.
Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року змінити в частині визначення суми що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Харківської медичної академії післядипломної освіти.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача Харківської медичної академії післядипломної освіти заборгованість з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2019 року у розмірі 81 990 ( вісімдесят одну тисячу дев`ятсот дев`яносто) грн. 56(п`ятдесят шість) коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської медичної академії післядипломної освіти 386 ( триста вісімдесят шість) грн. 36 коп. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук