ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 березня 2022 року 	м.Суми	

Справа №592/14437/21 
Номер провадження 22-ц/816/104/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М. 
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нежевело Валентини Вікторівни на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2021 року в складі судді Онайко Р.А., постановлене в м. Суми, 

                                               в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з заявою, в якій просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити йому перебувати за адресою проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 ; 2) заборонити наближатися до місця навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - Сумського дошкільного навчального закладу (центр розвитку дитини) № 36 «Червоненька квіточка» Сумської міської ради по вул. Супруна, буд. 12, м. Суми; 3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 ; 4) заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб з ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що з 17.11.2018 року вони з ОСОБА_2 перебувають в шлюбі,  мають  малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що подружнє життя з ОСОБА_2 не склалося, останній почав поводити себе агресивно та небезпечно для сім`ї, набрався грошових боргів, почав зловживати спиртними напоями, своєю поведінкою та ставленням до своїх обов`язків поставив під загрозу життя та здоров`я заявниці та спільного малолітнього сина. Вказує, що нею подано до суду позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . Крім того, дії останнього негативно впливають на психіку їх неповнолітнього сина, який плаче та знаходиться в нервовому стані. Вказує, що ОСОБА_2 спілкується максимально не тактовно, принижує та ображає її, обмежує свободу пересування утримуючи насильно, штовхає, поводить себе агресивно та непередбачено, вириває мобільний телефон та користується ним проти волі власника, застосовує фізичне насильство та тілесних ушкоджень. Вказує, що при зустрічах інтересом стає не дитина, а бажання вирішити стосунки, а самі приїзди закінчуються викликом поліції. Крім того, ОСОБА_2 постійно надсилає їй смс принизливого характеру, вимагає віддати йому сина. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2021 року заяву задоволено частково.
Видано обмежувальний припис строком на два місяці з дня ухвалення рішення стосовно ОСОБА_2 , та встановити наступні заходи тимчасового обмеження:
-заборонено ОСОБА_2 , перебувати за адресою проживання ОСОБА_1 , по АДРЕСА_2 ;
-заборонено ОСОБА_2 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 ;
-заборонено ОСОБА_2 , вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб з ОСОБА_1 .
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 регулярно здійснює щодо заявниці психологічне насильство, тобто погрози, у тому числі щодо дитини, приниження, переслідування, залякування, що без сумніву викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та спричинили емоційну невпевненість. При цьому така систематична поведінка з його боку по відношенню заявниці має ризики повторення у майбутньому. Разом з тим, заявником не надано доказів щодо вчинення ОСОБА_2 протиправних дій спрямованих на завдання шкоди їхньому спільному сину ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для встановлення будь-яких обмежень спілкування батька з сином, внаслідок чого вимоги в частині встановлення обмежень, а саме наближатися до місця навчання сина ОСОБА_3 - Сумського дошкільного навчального закладу №36 «Червоненька квіточка» Сумської міської ради по вул. Супруна, 12 в м. Суми, задоволенню не підлягають.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Нежевело В.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права і встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині не встановлення обмежувального припису щодо заборони наближатися ОСОБА_2 до місця навчання сина та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити цю частину вимог заяви, а також змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного строку встановленого обмежувального припису.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд при винесенні рішення не врахував питання захисту малолітньої дитини ОСОБА_3 , який також потерпає від протиправних діянь свого батька. Вказує, що винесення обмежувального припису необхідне для того, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від триваючого та неодноразового вчинення домашнього насильства. ОСОБА_3 не лише негативно впливає на її емоційний стан, здоров`я та безпеку але й психіку дитини, яка за результатами дій батька плаче та знаходиться в нервовому стані. При зустрічах з ОСОБА_4 предметом його підвищеного інтересу ставала не дитина, а його колишня дружина і бажання «вирішити стосунки». Вказує, що ОСОБА_3 вимагає від неї віддати сина. Крім того, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.11.2021 року № 689 визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 із матір`ю ОСОБА_1 . Встановлення такого обмеження як заборона наближатися до місця навчання малолітньої дитини, жодним чином не призводить до неможливості спілкування батька з дитиною, який і так не спілкується з нею та не приймає жодної участі у вихованні сина. Крім того, він не запропонував жодного адекватного чи альтернативного способу спілкування з дитиною, не виявляв бажання проводити з ним час, що проявляє незацікавленість у цьому. Одразу після прийняття рішення ОСОБА_2 став навідуватися саме до закладу місця навчання сина, чого останнім часом взагалі не вчиняв та до дитячого садочку не навідувався. Таким чином їх малолітній син залишається фактично у беззахисному стані від загрозливих дій ОСОБА_2 . Крім того, дитячий садок є тим місцем де періодично з`являється заявниця, а тому вказана обставина ставить її під удар від агресивності ОСОБА_2 . Також, суд неправомірно зменшив строк застосування обмежувального припису з 6 місяців до 2, хоча чинним законодавством не передбачено обставин та аспектів, що мають значення для визначення строку обмежувального припису.
Від заінтересованої особи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні заяви про встановлення обмежувального припису щодо заборони наближатися ОСОБА_2 до місця навчання сина, а також в частині визначеного судом строку встановлення обмежувального припису, а в іншій частині не оскаржується, то відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України в неоскарженій частині апеляційним судом не переглядається.
Про час, даті та місце проведення судового засідання  сторони  обізнані  встановленим  законом порядку завчасно.  
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.11.2018 року подружжя ОСОБА_3   уклали шлюб, актовий запис №1101, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.7).
Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - ОСОБА_6 (а.с.8).
Згідно Довідки №299 від 06.10.2021 виданої Сумським дошкільним навчальним закладом №36 «Червоненька квіточка» Сумської міської ради, ОСОБА_6 з 05.02.2021, дійсно відвідує вказаний навчальний заклад (а.с.9).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.09.2021 відкрите провадження за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.10).
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області з приводу вчинення    ОСОБА_2 домашнього насильства.
Правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Частинами 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з вимогами ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
З аналізу вищевикладених правових норм, можна дійти висновку, що встановлення судом обмежувального припису відносно батька та дитини у тому вигляді, в якому просить заявниця можливо лише в тому випадку, якщо з боку батька вчиняється домашнє насильство відносно самої дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_2 вчинялося домашнє насильство відносно їх із заявницею неповнолітнього сина. Крім того, обґрунтовуючи необхідність застосування обмежувального припису у вигляді встановлення ОСОБА_2 заборони наближатися до місця навчання сина ОСОБА_7 дошкільному навчальному закладу (центр розвитку дитини) № 36 «Червоненька квіточка» Сумської міської ради, заявниця не обґрунтувала, в чому саме полягало вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно їх дитини, а послалася на те, що домашнє насильство вчинялося саме відносно неї, а їх малолітній син був лише свідком такого домашнього насильства. Крім того, колегія суддів враховує надану заявницею до апеляційного суду довідку від 30.11.2021 року № 383, що видана Сумським дошкільним навчальним закладом (центр розвитку дитини) № 36 «Червоненька квіточка» Сумської міської ради, на заміну довідки від 06.10.2021 року № 299, з якої вбачається, що у період з 05.02.2021 по 19.02.2021 (період адаптації дитини ОСОБА_7   до дитячого садочку) батько, ОСОБА_2 , брав участь у вихованні дитини (щоденно приводив дитину до закладу, забирав хлопчика, виконував доручення вихователя), що свідчить про зацікавленість батька у вихованні його дитини.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції  надав  належну правову оцінку представлених заявником доказів стосовно щодо  встановлення обставин завдання домашнього насильства з боку батька відносно свого сина і дійшов правильного висновку відносно того, що вчинення домашнього насильства саме відносно заявниці, а не малолітньої дитини не є підставою для встановлення такого обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , як заборони наближатися до місця навчання їх сина ОСОБА_7 , оскільки встановлення такого обмежувального заходу без вчинення останнім домашнього насильства відносно дитини є необґрунтованим втручанням в батьківські права ОСОБА_2 та порушує права та інтереси малолітнього ОСОБА_6 на батьківське виховання.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що заявницею не було доведено належними та допустимими доказами необхідності встановлення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_6 на строк довший ніж було визначено судом першої інстанції, а саме більший ніж 2 місяці з огляду на сам характер застосованого відносно неї домашнього насильства з боку ОСОБА_6 та можливості в подальшому продовження вчинення останнім таких дій.
Фактично доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки заявницею наявних у справі доказів, яким судом першої інстанції було надано належну, повну, всебічну та обґрунтовану правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нежевело Валентини Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного суду протягом тридцяти днів  з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено  18  березня 2022 року

Головуючий -                                                                                           С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                       О.Ю. Кононенко

                                                                                                                  В.І. Криворотенко