ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/77/22 Справа № 205/1179/21  Категорія 50 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В,
при секретарі - Кравченко Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на неповнолітню дитину, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 рок, ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2005 року присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 липня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 січня 2021 року існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 221 986 грн. 34 коп.
Вважає, що вказана заборгованість утворилась з вини відповідача, тому останній має сплатити суму пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 01 січня 2021 року. Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов`язань становить на думку позивача 1 814 342 грн. 54 коп., що перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, тому слід стягнути пеню в межах заборгованості по аліментам у розмірі 202 035 грн. 88 коп. з відповідача на свою користь.
Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 01 січня 2021 року у даному випадку відсутня, оскільки фактичне примусове виконання виконавчого листа почало відбуватись лише у 2021 році, тобто після його пред`явлення до виконання. Після відкриття виконавчого провадження, відповідач сплачує заборгованість по аліментам щомісячно, як йому пропонував державний виконавець та сплачує аліменти за новим виконавчим листом, що в свою чергу свідчить про відсутність у відповідача умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам. Крім того, державним виконавцем зроблено невірний розрахунок вищевказаної заборгованості та відповідно пені на базі такої заборгованості.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, отже заборгованість по аліментам утворилася саме з вини відповідача. Доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача підстав, останнім не надано.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2001 року по 05 серпня 2011 року (а.с.13, 15).
Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03 листопада 2004 року (а.с. 14).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2005 року з ОСОБА_2 присуджено стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 липня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 95).
Судом встановлено, що фактичне примусове виконання вищевказаного рішення суду почало відбуватись лише у 2021 році.
Зокрема, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року вирішено видати дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 2-3786/05 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. При цьому, постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самбурською Т.С. від 25 жовтня 2021 відкрито виконавче провадження ВП № 64272212 з виконання виконавчого листа № 2-3786/2005 6/205/317/20, виданого 24 грудня 2020 року (а.с.16).
Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 5924 від 29 січня 2021 року заборгованість ОСОБА_2 за період з 01 січня 2013 року по 01 січня 2021 року складає 221 986 грн. 34 коп., з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (а.с.19). 
В той же час, судом встановлено, що останній починаючи з 01 січня 2013 року (початок обрахування заборгованості по аліменти) та по теперішній час, є офіційно працевлаштованим, тобто такою особою, що постійно перебуває у трудових відносинах, та отримує відповідну заробітну плату.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 01 січня 2021 року у даному випадку відсутня, оскільки фактичне примусове виконання виконавчого листа почало відбуватись лише у 2021 році, тобто після його пред`явлення до виконання позивачем. Після відкриття виконавчого провадження, відповідач сплачує заборгованість по аліментам щомісячно, як йому пропонував державний виконавець та сплачує аліменти за новим виконавчим листом, що в свою чергу свідчить про відсутність у відповідача умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.
Положеннями ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У розумінні положень ч.ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно із ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 
Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив наступне.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч.1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01 січня 2013 року (початок обрахування заборгованості по аліментам) офіційно працевлаштований. Позивачем жодних претензій щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2005 року відповідачу не пред`являлось, до 2021 року жодних дій для здійснення примусового виконання вказаного рішення суду теж не вчинялось. За місцем роботи боржника постанови про відкриття виконавчого провадження не надходило. Доказів ухилення відповідача від сплати аліментів та існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду, матеріали справи також не містять.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня. Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо помилкового обчислення заборгованості по аліментам та відповідно пені відповідно до вимог ч.2 ст.195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник, був офіційно працевлаштований.
Враховуючи вищезазначене, доводи позивача про утворення заборгованості по аліментам саме з вини відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова