ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року	Львів	Справа № 380/16981/21 пров. № А/857/4690/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 
з участю секретаря судових засідань                                Смолинця А.В.,                                                                                                                                   
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України, Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Брильовський Р.М., 
час ухвалення рішення                                                   09 год 19 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               18 січня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив:
визнати протиправним і скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Міжвідомча комісія), оформлене протоколом № 9 від 12 серпня 2021 року (далі – Рішення № 9 від 12 серпня 2021 року), щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон № 3551-XII) у зв`язку із інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення в розмірі, що становить різницю між належною до виплати сумою (250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб) та вже одержаною сумою грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII);
зобов`язати Міжвідомчу комісію призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення в розмірі, що становить різницю між належною до виплати сумою (250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб) та вже одержаною сумою грошової допомоги відповідно до Закону № 580-VIII.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 380/16981/21 позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Рішення № 9 від 12 серпня 2021 року Міжвідомчої комісії є протиправним та підлягає скасуванню. Наведений перелік підстав, які передбачені у пункті 4 розділу 4 Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України (далі – Мінветеранів) від 26 лютого 2021 року № 43 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2021 року за № 521/36143, для відмови у призначені одноразової грошової допомоги є вичерпним. Такої підстави для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII, як призначення та виплата одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 580-VIII у переліку немає.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Мінветеранів, яке просило таке скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково дійшовши висновку, що факт попередньої виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності не є причиною для відмови у здійсненні запитуваної виплати, а вказує лише на необхідність виплати одноразової грошової допомоги, з урахуванням попередньої.
Відповідно до частини 7 статті 13 Закону № 3551-XII особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої статті 7 цього Закону за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 336 (далі - Порядок № 336).
Відповідно до підпункту 2 пункту 17 Порядку № 336 призначення та виплата одноразової грошової допомоги не проводиться у разі отримання від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інформації стосовно призначення такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит.
Мінветеранів листом від 23червня 2021 року №6321/09/09.1-21 звернулось до Управління соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області з клопотанням повідомити про підстави встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України листом від 09 червня 2021 року № 5909/09/09.1-21 повідомив, що позивачу у 2019 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області була призначена та виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, у сумі 134 470,00 грн.
Позивачем було реалізовано право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності відповідно до Закону № 580-VIII і вперше встановлено інвалідність у 2019 (III група) із причиною «захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції». Після повторного огляду МСЕК у 2020 році група інвалідності позивачу не змінювалась, а лише було змінено причину цієї інвалідності на: «захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення».
Рішення міжвідомчої комісії про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є обґрунтованим, прийнятим у межах повноважень. Доводи апеляційної скарги спростовують протиправність висновків суду першої інстанції.
Щодо зобов`язання міжвідомчої комісії призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправомірно зобов`язано Міжвідомчу комісію розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. 
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11 червня 2019 року Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №1) ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності із зазначенням причини інвалідності: «захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції».
08 серпня 2019 року позивачу у зв`язку із вказаними обставинами була виплачена одноразова грошова допомога на підставі підпункту «в» пункту 3 частини 1 статті 99 Закону № 580-VIII у розмірі у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у сумі 134 470,00 грн. 
Згодом ОСОБА_1 пройшов огляд у Медичній військово-лікарській комісії (м. Київ), постановою якої від 23 серпня 2020 року було відмінено постанову щодо причинного зв`язку захворювань у свідоцтві про хворобу №133 від 17 квітня 2019 року та встановлено причину інвалідності: «захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення» з видачею довідки до акта огляду МСЕК про ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення.
20 травня 2021 року позивач звернувся до Мінветеранів із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення у розмірі, що становить різницю між належною до виплати сумою в розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, та вже одержаною ним сумою.
Мінветеранів за результатами розгляду цієї заяви листом від 19 серпня 2021 року повідомило позивача, що згідно з протоколом Міжвідомчої комісії від 12 серпня 2021 року №9 прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у з зв`язку із тим, що він отримав вже виплату відповідно до Закону № 580-VIII.
ОСОБА_1 не погодився із відмовою у призначенні йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як передбачено частиною 7 статті 13 Закону № 3551-XII особам, зазначеним у пунктах 11-15 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом б пункту 1 статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги  визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Як свідчать матеріали справи та визнається сторонами, згідно з відомостями з Єдиного реєстру учасників антитерористичної операції ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року.
17 квітня 2019 року Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №1) ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із наявністю захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, що надавало право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до приписів Закону № 580-VIII у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Разом із тим, після повторного огляду ОСОБА_1 Медичною військово-лікарською комісією (м. Київ) 23 серпня 2020 року було відмінено постанову щодо причинного зв`язку захворювань у свідоцтві про хворобу №133 від 17 квітня 2019 року та встановлено йому причину інвалідності: «захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення», а також видано довідку до акта огляду МСЕК про ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення.
Таким чином, було встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 7 статті 13 Закону № 3551-XII та підпункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. 
Відповідачами фактично не заперечується висновок за наслідками повторного огляду позивача Медичною військово-лікарською комісією (м. Київ) від 23 серпня 2020 року, яким було відмінено постанову щодо причинного зв`язку захворювань ОСОБА_1 у свідоцтві про хворобу №133 від 17 квітня 2019 року та встановлено йому іншу причину інвалідності: «захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення», що підтверджує наявність у позивача ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, а отже наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 7 статті 13 Закону № 3551-XII та підпункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. 
При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що до спірного випадку не можуть бути застосовані приписи частини 7 статті 13 Закону № 3551-XII, відповідно до яких якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи, оскільки у ОСОБА_1 на час отримання допомоги відповідно до Закону № 580-VIII такого вибору не було через допущену Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №1) помилку при визначення причин виявленого у нього захворювання.
Після виправлення вказаної помилки ОСОБА_1 20 травня 2021 року звернувся із відповідною заявою до Мінветеранів про виплату йому різниці між вже одержаною сумою одноразової допомоги і належною до виплати відповідно до Закону № 3551-XII з урахуванням встановленого відповідним медичним висновком права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, передбаченому цим Законом, на яку він має право за станом здоров`я. 
Водночас слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що праву ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги у належному розмірі кореспондує обов`язок уповноважених державою органів забезпечити реалізацію цього права шляхом прийняття рішення про проведення відповідної виплати, а факт попередньої виплати йому такої допомоги у неналежному розмірі через допущену Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №1) помилку при визначенні причини інвалідності не може бути підставою для відмови у здійсненні спірної виплати у розмірі, на який має право позивач за станом здоров`я у відповідності до законодавчо встановлених гарантій.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним і скасування оспорюваного рішення Міжвідомчої комісії, оформлене протоколом №9 від 12 серпня 2021 року.
При оцінці рішення суду першої інстанції у частині зобов`язання Міжвідомчої комісію призначити ОСОБА_1 спірну одноразову грошову допомогу у розмірі, що становить різницю між належною до виплати сумою та вже одержаною сумою грошової допомоги відповідно до Закону № 580-VIII, та доводам апелянта щодо втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження уповноваженого державного органу апеляційний суд зазначає таке.
Дискреційні повноваження – це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Як слушно зауважив суд першої інстанції, у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, з огляду на визнання протиправним та скасування рішення Міжвідомчої комісії, оформлене протоколом №9 від 12 серпня 2021 року, а також встановлення судом права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 7 статті 13 Закону № 3551-XII та підпункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у Міжвідомчої комісії з`являється об`єктивний обов`язок прийняти відповідне рішення, оскільки у цьому випадку дискреція при прийнятті такого рішення відсутня.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 380/16981/21 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Постанова у повному обсязі складена  06 квітня 2022 року.