П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 р. Категорія 102070000	м.Одеса	Справа № 420/6024/21	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
час і місце ухвалення: 10:15, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа Чорноморський відділ ГУ ДМС в Одеській області  про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа Чорноморський відділ ГУ ДМС в Одеській області  про визнання протиправним та скасування рішення, мотивуючи його тим, що оскаржуваним рішенням ГУ ДМС від 17.07.2020 року було скасовано рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням позивачем у зв`язку із тим, що в матеріалах справи відсутні підстави з якими Закон пов`язує   належність особи до громадянства України. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що порушує його права, оскільки він більш 30 років проживає на території України, закінчив загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, в 2009 році закінчив Регіональний коледж підприємницької та соціальної роботи ОНУ ім. І.І. Мечникова, з 2009 року перебуває на військовому обліку відповідно до приписного посвідчення. Тобто наслідком прийняття оскаржуваного рішення є повна зміна способу життя, що не враховано відповідачем.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 17.07.2020 року, яким скасовано рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що ГУДМС України було встановлено, що в матеріалах особової справи №289972 відсутні підстави для оформлення набуття громадянства України згідно законодавства. В заяві ОСОБА_2 відсутня інформація щодо постійного проживання на території України, відсутні документи, що підтверджують її проживання   до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України
ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що відповідачем не зазначено, які саме порушення допущено позивачем під час подання документів для оформлення набуття громадянства за територіальним походженням.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що 20.01.2005 року до ВГІРФО УМВС України в Одеській області звернулася із заявою про набуття громадянства за територіальним походженням громадянка Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю позивача, ОСОБА_1 . У вищезазначену заяву від 20.01.2005 були вписані також позивач разом із сестрою, як неповнолітні діти особи, що звернулась за набуттям громадянства України.
Рішенням ВГІРФО УМВС України від 03.02.2005 року громадяни Республіки Вірменія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 набули громадянства України.
Позивач проживав в Україні, закінчив   у 2008 році загальноосвітню школу та отримав атестат 25.06.2008 року.   З 2009 року займався підприємницькою діяльністю на підставі отриманого 12.03.2009 року свідоцтва про державну реєстрацію ФОП. З 12.10.2009 року позивач має посвідчення замість військового квітка згідно з яким позивач на підставі висновку медкомісії 02.10.2009 року зарахований у запас.
11.09.2009 року позивач отримав посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 , а також інші документи для роботи на судах за межами України.
Згідно заяви позивача про видачу/заміну паспорту у зв`язку з уточненням запису від 12.09.2014 року позивачу 07.10.2014 року виданий паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .
Позивачем надана копія посвідчення особи на повернення в Україну СR 277963 видане 04.08.2020 року строком дії до 03.02.2021 року. Відповідно до Положення про посвідчення особи на повернення в Україну, затверджене постановою КМУ №1079 від 25.08.2004 року, посвідчення особи на повернення в Україну є документом, що підтверджує громадянство України і дає право на в`їзд в Україну у разі втрати особою документів, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу під час перебування за її межами.
09.07.2020 року до ГУ ДМС України в Одеській області надійшов запит Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України за №8.3/2073-20 про проведення перевірки стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на предмет її належності до громадянства України.
За результатами перевірки особової справи №289972 про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 головний спеціаліст відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ДМС України в Одеській області Л.Ліяшенко 17.07.2020 року підготувала подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства позивачем. На підставі подання прийнято рішення начальником відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ДМС України в Одеській області Н. Прокопенко, яке погоджено начальником управління та затверджено начальником ГУ ДМС 17.07.2020 року, згідно з яким рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 скасовано у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні підстави, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.
16.10.2020 року позивачу видана довідка про припинення громадянства України на підставі вказаного рішення ГУ ДМС від 17.07.2020 року.
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги зазначив, що позов підлягає задоволенню у частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС в Одеській області від 17.07.2020 року щодо скасування рішення ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття ним громадянства України за територіальним походженням.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.  
Згідно з преамбулою до вказаного Закону України «Про громадянство України» цей Закон визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.
Статтею 1 Закону встановлено, що у Законі   терміни вживаються в такому значенні, зокрема, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; особа - фізична особа; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників; дитина - особа віком до 18 років.
Відповідно до п.2 ст.6 Закону громадянство України набувається за територіальним походженням.
Частиною 1 ст.8 Закону встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України   "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач набув громадянство України будучи неповнолітньою дитиною згідно з прийнятим рішенням рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року на підставі поданої заяви його матір`ю ОСОБА_2 .
Статтею 21 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10   цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Відповідно до п.88 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 (далі - Порядок №215) для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону   територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:
а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;
б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі подання органів міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України та на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до ст.21 Закону №2235-ІІІ є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Указані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 31.03.2020 року по справі №826/15115/17, від 14.11.2018 року у справі №820/1293/16, від 24.04.2019 року у справі №2040/5642/18 та від 19.12.2019року у справі №815/3575/15
З оскаржуваного рішення ГУ ДМС від 17.07.2020 року вбачається, що в ньому лише зазначено, що відсутні підстави з яким Закон пов`язує належність особи до громадянства України, тобто рішення є невмотивованим.
Враховуючи набуття позивачем громадянства України на підставі рішення УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року у неповнолітньому віці (позивач 12.12.1990 року народження) на підставі заяви  його матері,  скасування вказаного рішення відносно нього без чіткого зазначення підстав, визначених ст.21 Закону України «Про громадянство України» для припинення громадянства України, є неправомірним та таким, що прийняте без урахування всіх обставин, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
Також, суд приймає до уваги та вважає обґрунтованим посилання позивача на рішення по справі «Ахмедов проти Азербайджану» від 30.01.2020 року, у якому зазначено: Суд повторює, що поняття "приватне життя" в сенсі статті 8 Конвенції є широким поняттям, яке охоплює різні аспекти фізичної та соціальної ідентичності (див. Дженовезе проти Мальти, §30, 11 жовтня 2011 року та Рамадан Ст. Мальта, §62, 21 червня 2016 року). Хоча право на громадянство як таке не гарантується Конвенцією або протоколами до неї, не можна виключати, що свавілля позбавлення громадянства при певних обставинах є порушенням статті 8 Конвенції, оскільки наслідки такої відмови мають вплив на приватне життя окремих осіб (див. Карасьов проти Фінляндії, 31414/96, ЄСПЛ 1999-ІІ; в Дженовезе, згадане вище, § 30; і К2 проти Сполученого Королівства, 42387/13, §49, 7 лютого 2017 року).
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не надав беззаперечні докази того, що позивачем набуто громадянство України внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС в Одеській області від 17.07.2020 року щодо скасування рішення ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 03.02.2005 року про набуття ним громадянства України за територіальним походженням.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області в особі територіального підрозділу Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області оформити та видати йому паспорт громадянина України вона задоволенню не підлягає, оскільки у разі набрання законної сили рішення суду по даній справі безумовною підставою для видання позивачу паспорту громадянина України є його звернення у встановленому законодавством порядку з відповідною заявою про видачу паспорту громадянина України.
Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (а.с. 80) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року по справі № 420/6024/21, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

         суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
         судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.