ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року	Львів	Справа № 380/10876/21 пров. № А/857/21576/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. щодо визнання протиправними та скасування рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів (суддя суду І інстанції: Гулкевич І.З., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 18.10.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

01.07.2021р. (згідно з інформацією на поштовому конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» (надалі - позивач, ТзОВ «ЦЦЦ Україна») звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. (надалі - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл.) №№ 158, 159, 160, 161 від 22.06.2021р. про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо позивача; судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти на відповідача (а.с.1-6, 43).

          Згідно ухвали суду від 12.07.2021р. розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (а.с.46-47).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані рішення ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. №№ 158, 159, 160, 161 від 22.06.2021р. про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо позивача; стягнуто на користь ТзОВ «ЦЦЦ Україна» за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 2270 грн. сплаченого судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.81-86).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл., який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.89-98).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за результатами проведення працівниками відділу ринкового нагляду ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. складено 17.06.2021р. Акт перевірки характеристик продукції № 000025, згідно якого встановлено порушення вимог п.9 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу.
На підставі зазначеного Акту перевірки згідно ч.2 ст.33 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» прийнято рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів відповідно до ст.ст.28-32 цього Закону, а саме вжиті обмежувальні (коригувальні) заходи щодо: 
напівчеревик ТМ «CROSBY», колір - жовтий/білий, розмір - 37, модель - 217403/01-03СС, ш/к - 4660129627418, виробник Китай;
напівчеревик ТМ «Gino Rossi», колір - чорний, розмір - 37, модель - 4926-01, ш/к - 5903698276854, виробник Польща.
Оскільки вказана продукція не відповідала установленим вимогам, тому відповідно до зазначених рішень №№ 158, 160 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів у відповідності до ч.1 ст.29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» обрано такий захід як приведення такої продукції у відповідність до встановлених вимог.
Поряд із вказаними рішеннями відповідачем були прийняті рішення №№ 159, 161 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів у вигляді тимчасової заборони надання продукції на ринку. Обмеження надання продукції на ринку здійснюється шляхом, зокрема, приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами та тимчасової заборони надання продукції на ринку.
Тобто, згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» можуть застосовуватись обмеження надання продукції на ринку шляхом: приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами (згідно з ч.ч.1, 4 ст.29 цього Закону) та шляхом тимчасової заборони надання продукції на ринку.
Враховуючи зазначене, вказані обмеження є взаємопов`язані між собою та застосовуються у разі невідповідності маркування взуття.
Також судом помилково взято до уваги посилання та докази, які надавались позивачем, а саме наявність інформації стосовно матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, у формі відповідних піктограм на коробках, у яких розміщувались напівчеревики ТМ «Gino Rossi» та «CROSBY», які перебували в торговому залі магазину в період з 14.06.2021р. по 17.06.2021р., що підтверджується фотознімками.
Наведені докази вважає неналежними та недопустимими, оскільки фотознімки із вказаних коробок виготовлені позивачем самостійно та не спростовують факту відсутності маркування, оскільки позивач міг виготовити маркування самостійно та приклеїти чи прикріпити на одній із поверхонь взуття, після чого зробити фотознімки.

Позивачем ТзОВ «ЦЦЦ Україна» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній практиці суду касаційної інстанції по наведеній категорії справ (Т.2, а.с.72-79).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.98), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Апелянтом подано апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі, будь-яких нових доказів останнім не представлено. Позивачем долучено до справи відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення стосовно доводів апелянта.
Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, колегія суддів не убачає.
          Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Як встановлено під час судового розгляду, на підставі наказу ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. № 868-ОД від 11.06.2021р. та направлення на проведення перевірки № 36 від 14.06.2021р. відповідачем проведено планову виїзну перевірку характеристик продукції позивача; предметом перевірки визначено взуття.
За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки характеристик продукції № 000025 від 17.06.2021р., згідно з висновками якого встановлено відсутність маркування (інформації), яка повинна наноситись на взуття шляхом нанесення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика, що є порушення вимог п.9 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, затв. постановою КМ України № 358 від 06.03.2019р. (а.с.18-21).
22.06.2021р. відповідачем прийнятті рішення №№ 158, 159, 160, 161, якими тимчасово заборонено надавати на ринку продукцію до приведення її у відповідність до встановлених вимог, при цьому позивача зобов`язано привести продукцію у відповідність до встановлених вимог, що не суперечить чинному законодавству (а.с.8-15).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що інформація стосовно матеріалів, які використовуються для виготовлення основних складових взуття у формі відповідних піктограм або текстових позначень, наноситься шляхом приклеювання або прикріплення ярлика на внутрішній поверхні взуття, не менш як на одну напівпару з кожної пари взуття, яке виставляється у торгівельному залі магазину. Вказані ярлики з піктограмами щодо основних складових взуття були наявні не менш як на одній напівпарі з кожної пари взуття, у тому числі й тих моделей взуття, які вказані у рішеннях №№ 158, 159, 160, 161, що підтверджується відповідними фотографіями.
Окрім того, у зв`язку з можливістю пошкодження або втрати вказаних ярликів з піктограмами у процесі допродажного примірювання покупцями взуття у торговельному залі магазину, ТзОВ «ЦЦЦ Україна» відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» дублює інформацію стосовно матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, у формі відповідних піктограм та додатково наносить її на кожну коробку, в якій розміщується будь-яка пара взуття, що перебуває у торговельному залі магазину.
Судом встановлено наявність інформації стосовно матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, у формі відповідних піктограм на коробках, у якій розміщувались напівчеревики ТМ «Gino Rossi» та «CROSBY», що перебували в торговому залі магазину в період з 14.06.2021р. по 17.06.2021р., підтвердженням чого слугують відповідні фотознімки. Також інформація щодо основних складових взуття містилась на ціннику (ярлику), прикріпленому до однієї із напівпар кожної пари напівчеревиків ТМ «CROSBY».
Окрім цього, Акт перевірки характеристики продукції № 000025 від 17.06.2021р. не містить будь-яких вказівок щодо порушення позивачем вимог п.п.13, 15 Технічного регламенту мийних засобів, затв. постановою КМ України № 717 від 20.08.2018р., у тому числі, щодо відсутності знака відповідності технічним регламентам; на продукції маркування нанесено з порушенням вимог законодавства про мови. 
Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначається про технічні (механічні) помилки, що допущені в рішеннях №№ 159 та 161 від 22.06.2021р. про тимчасову заборону надання продукції на ринку до приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами. 
За таких умов спірні рішення містять недостовірні відомості щодо підстав їх прийняття.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Розглядуваний спір стосується правомірності рішень відповідача про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, якими одночасно застосовано до позивача такі обмежувальні (корегувальні) заходи як приведення продукції у відповідність до встановлених вимог, тимчасова заборона надання продукції на ринку до приведення останньої у відповідність із встановленими вимогами.
Підставою для застосування вказаних заходів слугували результати планової перевірки, якою встановлено відсутність маркування (інформації), яка повинна наноситись на взуття шляхом нанесення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика, що є порушення вимог п.9 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, затв. постановою КМ України № 358 від 06.03.2019р.

          Правові та організаційні заходи здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції визначає Закон України № 2735-VI від 02.12.2010р. «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
Відповідно до ч.ч.3-6 ст.23 цього Закону органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.
Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції.
Предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.
Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.
Перевірки характеристик продукції проводяться: 1) у торговельних та складських приміщеннях суб`єктів господарювання; 2) у місцях введення продукції в експлуатацію (якщо відповідність продукції певним встановленим вимогам може бути визначена лише під час введення її в експлуатацію); 3) за місцем проведення ярмарку, виставки, показу або демонстрації продукції в інший спосіб; 4) у місцях зберігання під митним контролем продукції, митне оформлення якої призупинено за результатами контролю продукції; 5) за місцезнаходженням органу ринкового нагляду.
          Згідно з ч.5 ст.23-1 наведеного Закону за результатами здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції посадова особа органу ринкового нагляду складає акт, який повинен містити такі відомості:
а) найменування органу ринкового нагляду, а також посади, прізвища, імена та по батькові посадових осіб, які здійснили відповідний захід;
б) дату та номер складання акта;
в) місце розміщення продукції (найменування та адреса об`єкта, де розміщується продукція (магазин, ринок тощо);
г) найменування юридичної особи, її місцезнаходження або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, її місце проживання, телефон, інші відомості, що дають змогу ідентифікувати осіб, що є виробниками, уповноваженими представниками, імпортерами або розповсюджувачами відповідної продукції;
ґ) тип перевірки (планова або позапланова);
д) предмет перевірки (вид (тип), категорія та/або група продукції);
е) прізвища, імена та по батькові осіб, які залучаються до проведення перевірки відповідно до пункту 7 частини першої статті 15 цього Закону.
Посадова особа органу ринкового нагляду зазначає в акті детальний опис порушень вимог законодавства, виявлених під час перевірки, з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Як вже було зазначено, за результатами проведеної перевірки працівниками ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. складено Акт перевірки характеристик продукції № 000025 від 17.06.2021р.
Згідно змісту цього Акту спеціалістами відповідача виявлено відсутність маркування (інформації), яка повинна наноситися на взуття шляхом нанесення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика, чим порушено вимоги п.9 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, затв. постановою КМ України № 358 від 06.03.2019р.
Водночас, у вказаному Акті перевірки не відображена будь-яка інформація щодо конкретних моделей взуття (та їх кількості), на яких виявлено відсутність маркування.
Також у тексті Акту перевірки є відсутніми будь-які вказівки щодо наявності додатків до нього, відсутня інформація щодо ідентифікації продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам та сценарний план ймовірності виникнення ризику, що може становити продукція згідно з формою, передбаченою Методикою вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затв. постановою КМ України № 1407 від 26.12.2011р.

Таким чином, складений Акт перевірки не містить інформації щодо ідентифікації продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам законодавства.
За наведених обставин вказаний Акт перевірки не може вважатися належною правовою підставою для прийняття рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

          Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 358 від 06.03.2019р. затверджено Технічний регламент маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу. 
Вказаний Технічний регламент встановлює вимоги до маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу.
Для цілей цього Технічного регламенту термін «взуття» означає будь-які вироби з підошвами, призначені для носіння на ногах, включаючи складові (матеріал верху взуття, підкладки й устілки, підошви), зазначені у додатку 1 до цього Технічного регламенту, що окремо надходять в обіг.
Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законах України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», «Про захист прав споживачів», «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
Інформація про складові взуття зазначається на маркуванні відповідно до пункту 9 цього Технічного регламенту.
На маркуванні обов`язковою є інформація про три основні складові взуття згідно з додатком І до цього Технічного регламенту, а саме:
матеріал верху;
підкладка й устілка;
підошва.
Складові взуття позначаються відповідно до пункту 9 цього Технічного регламенту у вигляді піктограм або текстових позначень конкретних матеріалів, які зазначено у додатку 1 до цього Технічного регламенту.
У разі невідповідності маркування взуття, яке введене в обіг, вимогам цього Технічного регламенту органи державного ринкового нагляду вживають обмежувальних (корегувальних) заходів відповідно до Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
На маркуванні має зазначатись інформація про матеріал відповідно до додатка І до цього Технічного регламенту, який становить не менше 80 відсотків площі верху взуття, підкладки та устілки, а також 80 відсотків об`єму зовнішньої підошви. Якщо немає жодного матеріалу, частка якого б перевищувала 80 відсотків, інформацію належить подавати про два основні матеріали, з яких виготовлено взуття.
Інформація про матеріал має наноситись на взуття. Виробник або його уповноважений представник може обрати визначені у додатку 1 до цього Технічного регламенту текстові позначення або піктограми.
Маркування згідно з цим Технічним регламентом включає нанесення передбаченої інформації не менш як на одну напівпару з пари взуття. Маркування здійснюється шляхом тиснення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика.
Маркування має бути видимим, добре закріпленим та доступним, а розміри піктограм достатніми для зручності розуміння інформації, зазначеної на маркуванні. Маркування має бути зрозумілим для споживача і не вводити його в оману.
Виробник або його уповноважений представник забезпечують маркування взуття і достовірність зазначеної на ньому інформації. Якщо виробник не є резидентом України (та у разі відсутності уповноваженого представника), цей обов`язок покладається на особу, яка вводить в обіг взуття на ринку України. Продавець має переконатися, що взуття, яке він продає, містить маркування, передбачене цим Технічним регламентом.

Приписи ст.29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлюють обмежувальні (корегувальні) заходи щодо продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, у тому числі в разі формальної невідповідності.
У разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
У разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам та одночасно становить серйозний ризик, орган ринкового нагляду вживає обмежувальних (корегувальних) заходів, передбачених частиною першою статті 28 цього Закону.
Орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності, якщо цей орган встановить будь-яку таку невідповідність:
знак відповідності технічним регламентам було нанесено з порушенням вимог, визначених у відповідному технічному регламенті;
не було нанесено знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом;
не було складено декларацію про відповідність або декларація про відповідність (її копія чи спрощена декларація про відповідність) не супроводжує продукцію, якщо це передбачено відповідним технічним регламентом;
декларацію про відповідність було складено з порушенням вимог;
органу ринкового нагляду не надано доступу до технічної документації або вона є неповною;
вчинено інші порушення встановлених вимог, визначені у відповідному технічному регламенті як формальна невідповідність.
Перелік порушень встановлених вимог, які вважаються формальною невідповідністю, уточнюється у відповідних технічних регламентах.

У зв`язку тим, що плановою перевіркою виявлено відсутність відповідного маркування на продукції позивача, тому відповідачем не встановлено того, що продукція позивача не відповідає встановленим вимогам або становить серйозний ризик.
Отже, виявлене порушення в розрізі ст.29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» повинно кваліфікуватися як формальна невідповідність. У такому випадку орган ринкового нагляду уповноважений вимагати від відповідного суб`єкта господарювання вжиття протягом визначеного строку лише такого заходу як усунення формальної невідповідності, а не застосовувати будь-які інші обмежувальні (корегувальні) заходи.
Звідси, в спірних рішеннях №№ 158, 159, 160, 161 від 22.06.2021р. про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів відповідач невірно застосував види обмежувальних (корегувальних) заходів.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України № 1023-ХІІ від 12.05.1991р. «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна містити:
1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;
3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання;
4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;
5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;
6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;
6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї у відповідність, якщо законом чи відповідним технічним регламентом не встановлено інший порядок дій виробника (продавця) у таких випадках;
7) дату виготовлення;
8) відомості про умови зберігання;
9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця);
10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;
11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;
12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію. У разі якщо нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, встановлено спеціальні вимоги до змісту інформації про певні види продукції, положення цієї частини застосовуються у частині, що не охоплюється такими спеціальними вимогами.
Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або, прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.
Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ТзОВ «ЦЦЦ України», будучи імпортером продукції, наносить інформацію стосовно матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, у формі відповідних піктограм або текстових позначень, шляхом приклеювання або прикріплення ярлика на внутрішній поверхні взуття, не менш як на одну напівпару з кожної пари взуття, яке виставляється у торговельному залі магазину.
Наведені ярлики з піктограмами щодо основних складових взуття були наявні не менш як на одній напівпарі з кожної пари моделей взуття, що вказані у спірних рішеннях №№ 158, 159, 160, 161 (зокрема, напівчеревик ТМ «CROSBY», колір - жовто/білий, розмір - 37, модель - 217403/01-03СС, ш/к - 4660129627418, дата виготовлення - 16.12.2020р., виробник Китай; напівчеревик ТМ «Gino Rossi», колір - чорний, розмір - 37, модель - 4926-01, ш/к - 5903698276854, дата виготовлення - січень 2021 року, виробник Польща, що підтверджується фотознімками (а.с.22-26).
Водночас, надані відповідачем відеозаписи не спростовують вказаного факту, оскільки такі є непослідовними, не охоплюють всю процедуру перевірки та не відображають дій обидвох перевіряючих.
Також у зв`язку із можливістю пошкодження або втрати вказаних ярликів з піктограмами у процесі допродажного примірювання покупцями взуття у торговельному залі магазину, ТзОВ «ЦЦЦ Україна» відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» дублює інформацію стосовно матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття у формі відповідних піктограм, та додатково наносить її на цінники (ярлики), які кріпляться до взуття, а також на кожну коробку, в якій розміщується будь-яка пара взуття, що перебуває у торговельному залі магазину.

Отже, інформація щодо основних складових взуття містилася на ціннику (ярлику), прикріпленому до однієї із напівпар кожної пари напівчеревиків ТМ «CROSBY».
Також наявність інформації стосовно матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття у формі відповідних піктограм на коробках, у якій розміщувалися напівчеревики ТМ «CROSBY» та напівчеревики ТМ «Gino Rossi», які перебували у торговельному залі магазину в період з 14.06.2021р. по 17.06.2021р., стверджується долученими позивачем фотознімками.

Наведені обставини в своїй сукупності колегія суддів вважає визначальними при вирішенні наведеного спору, через що відповідь на решта доводів сторін не має принципового значення під час розгляду заявлених позовних вимог. 

          Оцінюючи в сукупності вищенаведені обставини, колегія суддів вважає доведеною наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. №№ 158, 159, 160, 161 від 22.06.2021р. про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо позивача, через що заявлений позов підлягає до задоволення.

          В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача та заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Таким чином, враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими відповідач обґрунтував наявність порушень позивачем вимог законодавства про безпечність нехарчової продукції, а відтак покладених в основу оскаржуваних рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому заявлений позов (в межах його доводів) підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді апеляційної інстанції від адвоката у вигляді опрацювання матеріалів апеляційної скарги, підготовки та скерування відзиву на апеляційну скаргу.
На підтвердження факту надання правової допомоги позивачем представлено договір про надання юридичної допомоги № 15/06/16 від 15.06.2016р., укладений між ТзОВ «ЦЦЦ Україна» та адвокатом Співаком В.Р. (а.с.35-35).
Відповідно до Акту здачі-прийняття виконаних робіт (послуг) від 04.02.2022р. згідно договору про надання юридичної допомоги № 15/06/16 від 15.06.2016р. в рамках справи № 380/10876/21 адвокатом були виконані роботи щодо опрацювання апеляційної скарги ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл., підготовки відзиву на неї. Загальний обсяг наданих послуг склав 4,5 год. (вартість 1 год. - 800 грн.), а сумарна вартість послуг склала 3600 грн. (а.с.132).
Також представлене платіжне доручення № 6458 від 07.02.2022р. вказує на сплату грошових коштів в розмірі 3600 грн. на банківський рахунок Співака В.Р. , останнє містить в собі належне, повне призначення платежу, завірене печаткою позивача (а.с.130).
Отже, надані суду апеляційної інстанції матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 380/10876/21.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення апеляційної скарги, направлення відзиву на апеляційну скаргу.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт (розгляд апеляційної скарги проведено в письмовому провадженні без виклику сторін), витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції саме в розмірі 1500 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. в адміністративній справі № 380/10876/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» (79017, м.Львів, вул.Водогінна, 2; код ЄДРПОУ 38244048) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій обл. (58004, м.Чернівці, вул.Сторожинецька, 115; код ЄДРПОУ 40416813) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич 	
Дата складання повного тексту судового рішення: 11.03.2022р.