УХВАЛА

21 січня 2022 року 
м. Київ

Справа №  910/171/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б. Ю. (головуючий), Булгакової І. В. і Селіваненка В. П.,
розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк)
на рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2021
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021
зі справи № 910/171/21
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аванті-Крим» (далі - Товариство)
до Банку,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фініліон» ,
про стягнення 429  543,35 грн.,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2021 (згідно з накладною № U000006038491) Банк звернувся з касаційною скаргою від 30.12.2021 до Верховного Суду, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 в частині, в якій рішення місцевого суду залишено без змін, - скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства до Банку відмовити повністю.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Банку, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;  г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2 270,00 грн.

Предметом позову, з яким Товариство у 2021 році звернулося до господарського суду міста Києва про захист порушених прав, є стягнення 429  543,35 грн., а отже, ціна позову у справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021.

Водночас підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких Верховний Суд міг би визнати, що спірні судові рішення зі справи №   910/171/21 підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі Товариство не навело. До того ж доводи, наведені у скарзі, у контексті прийнятих у цій справі судових рішень не дають підстав для висновку, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а зміст касаційної скарги, зводиться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та викладення власного бачення у питанні застосування правових норм. 

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Банку на рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 зі справи  № 910/171/21, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню. 

На підставі викладеного та керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 зі справи № 910/171/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                          Б. Львов

Суддя                                                                                                         І. Булгакова

Суддя                     В. Селіваненко