ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 лютого 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/7263/20 
Номер провадження 22-ц/816/358/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Борики Олександра Олександровича на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 грудня 2021 року в складі судді Котенко О.А., ухвалених у м. Суми, -

                                                                 в с т а н о в и в :

19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити спосіб для участі у вихованні та спілкуванні з дочкою у формі систематичних побачень з дитиною та спілкування, а саме кожної першої та третьої неділі місяця з 12:00 год. до 13:00 год.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , а судовим рішенням від 13 травня 2020 року шлюб розірвано. Крім того, судовим наказом від 08 серпня 2019 року з позивача було стягнуто аліменти на утримання дочки. На підставі ст. 158 СК України заявник звернувся до органу опіки та піклування Сумської міської ради, який рішенням № 585 від 08 жовтня 2019 року встановив спосіб участі у вихованні дитини у формі систематичних побачень та спілкування кожної першої та третьої неділі місяця з 12:00 год. до 13:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Проте, відповідачка чинить перешкоди побаченням батька та доньки та не виконує рішення виконкому, не дає заявнику можливості бачитися з донькою, оскільки він неодноразово у встановлені дні та години приїжджав за місцем проживання дитини, але йому не відчиняли двері, на його попередні телефонні дзвінки до відповідачки ніхто не брав слухавку. Зазначає, що має постійну роботу та отримує стабільну заробітну плату.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичних побачень з дитиною та спілкування, а саме, кожної першої та третьої неділі місяця з 12 год. до 13 год. в присутності матері дитини ОСОБА_2 з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420,40 грн судового збору та 2000 грн витрат на правничу допомогу.
Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року заявниця, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на день звернення позивача до суду дитині виповнилось півтора року, тобто дочка була дуже маленька, не розмовляла, народжена в тяжких пологах, мала певні особливості психо-емоційного стану та поведінки, не сприймала та боялась сторонніх осіб. Крім того, дитина та заявниця перехворіли тяжкою формою коронавірусної хвороби і за час хвороби позивач жодного разу не поцікавився здоров`ям дитини, допомогу не надавав. Вважає недоведеними доводи позивача про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною. Суд не допитав осіб, які підписали відповідні акти, якими засвідчено відсутність відповідачки за місцем проживання 21 березня та 04 квітня 2021 року. Крім того, не є доказом вчинення перешкод відеозапис фіксації телефонних дзвінків 17 жовтня 2021 року, оскільки фіксація відбувалась у м. Тростянці, а дитина проживає у м. Суми. Звертає увагу суду, що згідна виконувати встановлений рішенням № 585 від 08 жовтня 2019 року порядок участі позивача у вихованні дитини.
В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 – адвоката Борики О.О. на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 грудня 2021 року заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачкою не подавався попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, як і не була подана заява про ухвалення додаткового судового рішення про компенсацію витрат на правничу допомогу. Натомість, відповідачкою було подано заяву, яка фактично є супровідним листом до доданих документів. Крім того, суд не врахував подані представником позивача заперечення на вказану заяву. Зазначає, що не вказані у договорі послуги не підлягають відшкодуванню. Доказів фактично понесених витрат на правничу допомогу матеріали справи не містять.
У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 грудня 2021 року ОСОБА_2 просить залишити скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду без змін. При цьому зазначає, що фактично понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, а доводи апеляційної скарги є суперечливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду та додаткове судове рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 21 квітня 2018 року по 13 травня 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 (а.с. 4).
З грудня 2018 року сторони проживають окремо. Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване у м. Тростянці, а ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_3 проживають у м. Суми (а.с. 6, 17, 54).
Судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02 серпня 2019 року (а.с. 7).
ОСОБА_1 сплачує аліменти в розмірі 1000 грн на утримання відповідачки до досягнення дитиною трьох років.
17 вересня 2020 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 61).
За зверненням ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 08 жовтня 2019 року № 585 визначено спосіб участі батька у вихованні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичних побачень з дитиною та спілкування, а саме: кожної першої та третьої неділі місяця з 12:00 год. до 13:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю дитини з урахуванням бажання, стану здоров`я дитини та інших обставини, що мають істотне значення (а.с. 8).
Малолітня ОСОБА_3 у віці 2 роки 6 місяців має певні особливості розвитку, перебуває на обліку у психоневролога (а.с. 46, 48, 73, 121).
Згідно з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради  від 17 лютого 2021 року № 388/27.1-26 можливо визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичних побачень з дитиною та спілкування, а саме: кожної першої та третьої неділі місяця з 12:00 год. до 13:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю дитини з урахуванням бажання, стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с. 56-57).
Матеріали справи містять скрін-шоти мобільних дзвінків мобільного телефону ОСОБА_2 (а.с. 91, 152).
Також матеріали справи містять копії актів про відсутність ОСОБА_2 за місцем проживання 21 березня 2021 року (неділя) та 04 квітня 2021 року (неділя) (а.с. 140, 141).
На диску з відеозаписом зафіксовано два телефонних дзвінка до ОСОБА_2 17 жовтня 2021 року (неділя) об 11 год. 47 хв. та об 11 год. 54 хв., але відповіді від ОСОБА_2 не було (а.с. 142).
Свідок ОСОБА_5 , який є чоловіком відповідачки, суду пояснив, що він одружений з відповідачкою з вересня 2020 року і з того часу проживає з нею. Перешкод у спілкуванні з дитиною позивач не має, може спілкуватися з дитиною відповідно до рішення виконавчого комітету. Від позивача був один дзвінок в 2021 році, але потім позивач телефонував, що в той день у нього зламалося авто. Дитина має певні особливості розвитку, проблеми зі здоров`ям, а якщо бачить незнайомих осіб, то нервує, не виходить з кімнати.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції урахував інтерес батька у спілкуванні з дитиною, що він мешкає у іншому населеному пункті, що малолітній 2 роки 6 місяців, вона потребує особливого підходу у визначенні способів участі у її вихованні та спілкуванні, що між сторонами склалися неприязні відносини, дитина не знає про свого батька, оскільки їй не розповідали про нього, фотокарток з батьком не показували. Натомість, звернення відповідачки з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав у іншій цивільній справі підтверджує ту обставину, що відповідачка не бажає, щоб позивач спілкувався з донькою, створюючи відповідні перешкоди. Також суд вважав, що саме відповідачка, ураховуючи особливості розвитку дитини, мала б запропонувати позивачу коли, як саме і за яких умов краще налагодити спілкування з донькою, чого не зробила. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачка дійсно чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні та участі у вихованні дитини, а тому вважав за доцільне встановити систематичні зустрічі дитини з батьком в присутності матері дитини кожної першої та третьої неділі місяця з 12год. до 13год. з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення.
Крім того, суд вирішив питання про розподіл судових витрат, компенсувавши за рахунок відповідачки сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Щодо витрат на правничу допомогу суд урахував складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, та значення справи для сторін, перебування відповідачки у відпустці по догляду за дитиною, вимоги розумності та справедливості, а також часткове задоволення позову.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100).
Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.
При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи.
На думку апеляційного суду, встановлений місцевим судом порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні його дочки у присутності її матері якнайкраще відповідає інтересам малолітньої дитини. При цьому судом ураховано вік дитини, особливості її розвитку, місце проживання обох батьків, збережено принцип рівності прав батьків у вихованні дитини.
Погоджується колегія суддів також і з рішенням суду в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною. Встановлені судом обставини, а також заявлені відповідачкою у іншій цивільній справі вимоги про позбавлення позивача батьківських прав свідчать, що позивачу дійсно чиняться перешкоди у спілкуванні та вихованні його дитини. 
Існування між сторонами неприязних стосунків утруднює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, а тому зобов`язання не чинити відповідні перешкоди батьку дитини судовим рішенням сприятиме розуміння того, що права кожного з батьків є рівними.
Апеляційний суд зауважує, що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Такі непорозуміння між батьками абсолютно не сприяють якнайкращим інтересам дитини. Виключно на батьках дитини лежить обов`язок діяти в інтересах своєї дитини. Крім того, сторони не позбавлені можливості відшукувати та узгоджувати додатковий час та спосіб участі у вихованні дитини, ніж визначений судом. Найкращі інтереси дитини мають пріоритет над інтересами батьків.
З урахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.
Погоджується колегія суддів також і з висновком місцевого суду про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення.
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Корнієнко О.Д. під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_5 надала договір про надання адвокатських послуг від 16 грудня 2020 року (а.с. 172), акт приймання-передачі наданих послуг від 23 листопада 2021 року на суму 5000 грн (а.с. 172), розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу щодо фактично витраченого адвокатом часу та вартості наданих послуг на суму 5000 грн (а.с. 173), а також квитанцію про сплату адвокату Корнієнко О.Д. 5000 грн (а.с. 174).
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового судового рішення, суд виходив з того, що позов задоволено частково, оскільки вимога щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою в присутності матері дитини не заявлялась. Суд взяв до уваги письмове заперечення сторони позивача про відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, що акт містить види послуг, які не передбачені договором, що розрахунок витрат не пов`язаний з актом та договором, що відсутні докази складання документів адвокатом, а також що договір не містить переліку і вартості правових послуг. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які понесла відповідачка, суд виходив з норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, врахував, що більша частина вимог позивача була задоволена, а тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, стягнув з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн.
З вказаними висновками місцевого суду апеляційний суд повністю погоджується. Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом заперечень сторони позивача на заяву про ухвалення додаткового рішення є безпідставними. Суд першої інстанції дав належну оцінку поданим відповідачкою доказам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та запереченням позивача.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, а також додаткове рішення суду, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для скасування судових рішень за доводами апеляційних скарг немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Борики Олександра Олександровича на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 грудня 2021 року залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 04 лютого 2022 року. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   Т. А. Левченко