ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3817/20-а                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Волкова С.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 січня 2022 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:                    Беспалова О. О., суддів: Ключковича В.Ю., Парінова А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 05 березня 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 05.03.2021) у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа - Головне управління ДПС у Харківській області про визнання неправомірною бездіяльності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва, в якому просила визнати неправомірною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини по невинесенню постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області (правонаступник ГУ ДПС у Харківській області) за результатами розгляду заяви позивача про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП від 12.06.2019.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2020 року передано на розгляд Печерському районному суду міста Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа - Головне управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності.
Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 05 березня 2021 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції надані докази досліджено не у повному обсязі та відповідно зроблено хибні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, у відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено продовжити строк апеляційного розгляду даної справи на п`ятнадцять днів.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 12.06.2019 звернулася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, де  просила поновити її права і скласти протокол про правопорушення за ч. 7 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно посадових осіб Головного управління ДФС у Харківській області та Головного управління ДФС у Харківській області Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, які відповідали за розгляд звернення від 08.05.2019 р. і направлення їй відповіді, за її ненадання.
Вказану заяву вмотивовано тим, що 08.05.2019 р. Центральне управління Головного управління ДФС у Харківській області та Головне управління ДФС у Харківській області отримали заяву (вдруге) з проханням повідомити результати розгляду заяв від 23.06.2018 р. та 19.10.2018 р. про вчинення посадовими особами Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ненарахування, несплата єдиного внеску на заробітну плату, виплачену їй за період з 06.10.2015 р. по 29.11.2017 р., неподання скоригованої звітності щодо неї по єдиному внеску за період з 06.10.2015 р.), станом на 12.06.2019 р. відповіді від Головного управління ДФС у Харківській області та Головного управління ДФС у Харківській області не отримано.
До заяви позивачем додано копії: заяви від 23.06.2018 р. з доказами направлення і вручення; листа Головного управління ДФС у Харківській області № 8147/ФОП/20-40-13-07 від 09.08.2018 р. з копією конверта; заяви від 13.09.2018 р. з доказами направлення і вручення; листа Головного управління ДФС у Харківській області № 9928/ФОП/20-40-56-06 від 04.10.2018 р. з копією конверта; заяви від 19.10.2018 р. з доказами направлення і вручення; заяви від 11.12.2018 р. з доказами направлення електронною поштою; заяви від 08.05.2019 р. з доказами направлення електронною поштою.
Крім того, 14.06.2019 позивач звернулася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, посилаючись на попередню заяву від 12.06.2019 р., звернула увагу, що 14.06.2019 р. отримала лист від Центрального управління Головного управління ДФС у Харківській області № 13928/ФОП/20-40-56-06-26 від 04.06.2019 р., згідно з яким їй відмовлено у наданні інформації про складання до посадових осіб Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку матеріалів про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки це є конфіденційною інформацією, що не погоджується з відмовою, при прийнятті рішення за її заявою від 12.06.2019 р. просила взяти до уваги зазначені факти, до заяви додано: копію листа Центрального управління Головного управління ДФС у Харківській області № 13928/ФОП/20-40-56-06-26 від 04.06.2019 р.
17.07.2019 р. Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини направив звернення позивача  Головному управлінню ДФС у Харківській області листом № 17/07-003, у якому відповідач просив, у строк до 31.07.2019 р. надати пояснення посадових осіб, які відповідають за підготовку відповіді по зверненню ОСОБА_2 .
Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 17/07-002 від 17.07.2019 р повідомлено позивачу щодо вчинених дій за розглядом її звернень.
01.08.2019 позивач  звернулася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, посилаючись на лист Уповноваженого Верховної Ради України № 17/07-002 від 17.07.2019 р., просила повідомити про встановлений термін для розгляду заяви від 12.06.2019 р.
Листом Головного управління ДФС у Харківській області № 20048/ФОП/20-40-56-26 від 12.08.2019 р. на виконання вимог листа Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 17/07/003 від 17.07.2019 р. надано запитувану раніше позивачем інформацію.
Листом № 20/08-004 від 20.08.2019 р. Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України у відповідь на звернення позивача від 12.06.2019 р., 14.06.2019 р. та 01.08.2019 р. повідомив останню, що з метою всебічного з`ясування обставин,  до Головного управління ДФС у Харківській області надіслано відповідний запит, при цьому, за інформацією Головного управління ДФС у Харківській області (вх.№ 14/08-001) позивачу надана відповідь № 20048/ФОП/20-40-56-26 від 12.08.2019 р., в якій надана інформація, що правопорушень по Східному територіальному управлінню Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за період з 01.01.2015 р. по 03.02.2019 р. не встановлено та протоколи про адміністративне правопорушення на посадових осіб Східного територіального управлінню Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, передбаченого статтею 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ненарахування, несплата єдиного внеску на заробітну плату, виплачену за період з 06.10.2015 р. по 29.11.2017 р., та неподання скоригованої звітності по єдиному внеску за період з 06.10.2015 р.) не складались. Враховуючи викладене, право ОСОБА_2 на звернення поновлено, відтак підстави для вжиття додаткових заходів реагування за її зверненням відсутні.
Позивач вважаючи неправомірною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини по невинесенню постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступник Головного управління ДПС у Харківській області) за результатами розгляду її заяви від 12.06.2019 р. про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України     права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (стаття 4 Закону України «Про звернення громадян»).
Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону. Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. Звернення про надання безоплатної правової допомоги розглядаються в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги (стаття 5 Закону України «Про звернення громадян»).
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, -невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку (стаття 20 Закону України «Про звернення громадян»).
Згідно статті 101 Конституції України парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини.
Парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини»).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами. Дія цього Закону також поширюється на відносини, що виникають між юридичними особами публічного та приватного права, а також фізичними особами, які перебувають на території України, у випадках, передбачених окремим законом.
Метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу (стаття 3 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини»).
Згідно частин першої, другої статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України. Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.
Статтею 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» визначено права Уповноваженого, зокрема, Уповноважений має право:
1) невідкладного прийому Президентом України, Головою Верховної Ради України, Прем`єр-міністром України, головами Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів України, Генеральним прокурором, керівниками інших державних органів, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовими та службовими особами;
2) бути присутнім на засіданнях Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів України, колегії прокуратури України та інших колегіальних органів;
3) звертатися до Конституційного Суду України з поданням: про відповідність Конституції України законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, які стосуються прав і свобод людини і громадянина; про офіційне тлумачення Конституції України;
3-1) вносити в установленому порядку пропозиції щодо вдосконалення законодавства України у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина;
4) безперешкодно відвідувати органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, бути присутнім на їх засіданнях;
5) на ознайомлення з документами, у тому числі тими, що містять інформацію з обмеженим доступом, та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, які знаходяться в судах. Доступ до інформації з обмеженим доступом здійснюється в порядку, встановленому законом;
6) вимагати від посадових і службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності сприяння проведенню перевірок діяльності підконтрольних і підпорядкованих їм підприємств, установ, організацій, виділення спеціалістів для участі у проведенні перевірок, експертиз і надання відповідних висновків;
7) запрошувати посадових і службових осіб, громадян України, іноземців та осіб без громадянства для отримання від них усних або письмових пояснень щодо обставин, які перевіряються по справі;
8) відвідувати без попереднього повідомлення про час і мету відвідування такі місця: місця, в яких особи примусово тримаються за судовим рішенням або рішенням адміністративного органу відповідно до закону, в тому числі ізолятори тимчасового тримання, кімнати для затриманих та доставлених чергових частин органів Національної поліції, пункти тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, кімнати для перебування тимчасово затриманих військовослужбовців, слідчі ізолятори, арештні доми, кримінально-виконавчі установи, приймальники-розподільники для дітей, загальноосвітні школи та професійні училища соціальної реабілітації, центри медико-соціальної реабілітації дітей, спеціальні виховні установи, військові частини, гауптвахти, дисциплінарні батальйони, спеціальні приймальники для тримання осіб, підданих адміністративному арешту, міські, районні управління та відділи, лінійні управління, відділи, відділення, пункти органів Національної поліції, спеціалізовані автомобілі (у тому числі спеціалізовані автомобілі з конвоєм), приміщення (кімнати) для тримання підсудних (засуджених) у судах, заклади примусового лікування; психіатричні заклади; пункти тимчасового розміщення біженців; приміщення для транзитних пасажирів у пунктах пропуску через державний кордон; будинки дитини, дитячі будинки-інтернати, притулки для дітей, дитячі будинки, загальноосвітні школи-інтернати для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, центри соціальної реабілітації дітей з інвалідністю, центри соціально-психологічної реабілітації дітей; психоневрологічні інтернати; геріатричні пансіонати, будинки-інтернати для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю; пансіонати для ветеранів війни і праці; соціально-реабілітаційні центри. Наведений перелік не є вичерпним;
8-1) опитувати осіб, які перебувають у місцях, зазначених у пункті 8 цієї статті, та отримувати інформацію стосовно поводження з цими особами і умов їх тримання;
9) бути присутнім на засіданнях судів усіх інстанцій, у тому числі на закритих судових засіданнях, за умови згоди суб`єкта права, в інтересах якого судовий розгляд оголошено закритим;
10) з метою захисту прав і свобод людини і громадянина особисто або через свого представника в установленому законом порядку: звертатися до суду про захист прав і свобод осіб, які через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права і свободи; брати участь у судовому розгляді справ, провадження в яких відкрито за його позовами (заявами, клопотаннями (поданнями); вступати у справи, провадження в яких відкрито за позовами (заявами, клопотаннями (поданнями) інших осіб, на будь-якій стадії їх судового розгляду; ініціювати незалежно від його участі у судовому провадженні перегляд судових рішень;
11) направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів;
12) перевіряти стан додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина відповідними державними органами, в тому числі тими, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, здійснюють виконання судових рішень, вносити в установленому порядку пропозиції щодо поліпшення діяльності таких органів у цій сфері;
13) здійснювати контроль за забезпеченням рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; 
14) здійснювати інші повноваження, визначені законом.
Уповноважений зобов`язаний додержуватися Конституції України і законів України, інших правових актів, прав та охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, забезпечувати виконання покладених на нього функцій та повною мірою використовувати надані йому права. Уповноважений зобов`язаний зберігати конфіденційну інформацію. Це зобов`язання діє і після припинення його повноважень. У разі розголошення таких відомостей Уповноважений несе відповідальність у встановленому законодавством порядку. Уповноважений не має права розголошувати отримані відомості про особисте життя заявника та інших причетних до заяви осіб без їхньої згоди. Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації. Секретаріат Уповноваженого з прав людини за дорученням Уповноваженого забезпечує оприлюднення та надання інформації за запитами, адресованими Уповноваженому з прав людини, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» (стаття 14 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини»).
Підстави для провадження справ та призначення перевірок визначені статтею 16 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», зокрема, Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує: 1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників; 2) за зверненнями народних депутатів України; 3) за власною ініціативою.
Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років. При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення. Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду. Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою (стаття 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини»).
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, звернення ОСОБА_2 від 12.06.2019 р., 14.06.2019 р. та 01.08.2019 р. відповідачем розглянуто у строки та у порядку встановленому чинним законодавством, про що останній надано відповідь листом № 20/08-004 від 20.08.2019 р.
Більш того, з матеріалів справи вбачається, що порушені права ОСОБА_2 в частині доступу до інформації відновлено, а в частині вимог притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступник Головного управління ДПС у Харківській області) за результатами розгляду її заяви від 12.06.2019 р. про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повідомлено про відсутність підстав для складання адміністративного протоколу щодо посадових осіб Головного управління ДФС у Харківській області.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку під час розгляду звернення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляну на наступне.
Пунктом 8-1 частини першої статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що уповноваженні особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення (стаття 212-3 «Порушення права на інформацію та права на звернення»).
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2, яка прийнята 11.03.1980 р. на 316-й нараді, наведене поняття дискреційних повноважень і під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Відтак, застосування відповідних заходів реагування, зокрема, у виді складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, визначення ним найбільш доцільного та ефективного заходу реагування в конкретній ситуації належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізується Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів саме того, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа - Головне управління ДПС у Харківській області про визнання неправомірною бездіяльності залишити без задоволення. 
Рішення Печерського районного суду м.Києва від 05 березня 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                        А. Ю. Ключкович	
Суддя	               А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 19.01.2022)