Постанова
Іменем України 
 
23 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 345/4051/18
провадження № 61-2131св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі: директор державного вищого навчального закладу «Калуський політехнічний коледж» Гринькевич Петро Петрович, державний вищий навчальний заклад «Калуський політехнічний коледж»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2019 року у складі судді Якимів Р. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Матківського Р. Й., Максюти І. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до директора державного вищого начального закладу «Калуський політехнічний коледж» Гринькевича П. П., державного вищого навчального закладу «Калуський політехнічний коледж» (далі - ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за вимушений прогул.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 31 серпня 2012 року її прийнято на посаду викладача української мови та літератури ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» на підставі строкового трудового контракту, який тричі продовжувався.
Вона та відповідач 30 червня 2017 року уклали строковий трудовий контракт № 17/17, згідно з умовами якого її прийнято на посаду викладача української мови та літератури ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» на повну ставку з 01 липня 2017 року до 30 червня 2020 року.
Проте, 29 серпня 2018 року відповідач спочатку усно, в приміщенні коледжу, її повідомив про розірвання трудового контракту на підставі частини першої статті 40 КЗпП України, а згодом надіслав повідомлення про її звільнення поштою. 
Вважає, що звільнення є незаконним, оскільки відбулося без погодження з профспілковим органом, їй не запропоновано іншу роботу в навчальному закладі, в порушення вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності» не надано первинній профспілковій організації в строк не пізніше трьох місяців інформацію про заплановані звільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися.
На підставі викладеного просила суд: визнати незаконним наказ директора ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» про її звільнення з роботи від 29 серпня 2018 року, поновити її на посаді викладача української мови та літератури ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж», зобов`язати відповідача виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 серпня 2018 року по день виконання рішення суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області рішенням від 08 липня 2019 року у позові відмовив. 
Суд першої інстанції рішення мотивував тим, що ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» при звільненні ОСОБА_1 з посади викладача української мови і літератури дотримався вимог чинного законодавства; позивач була повідомлена про звільнення у зв`язку з неможливістю забезпечення мінімальними гарантіями в оплаті праці та повним педагогічним навантаженням за два місяці до дати звільнення; її звільнення було погоджено з профспілковим комітетом; відповідач не мав можливості перевести ОСОБА_1 на іншу роботу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
На рішення місцевого суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 16 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 08 липня 2019 року залишив без змін. 
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що у ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивачку належним чином попереджено про наступне звільнення, вакантні посади, які б відповідали її кваліфікації та спеціальності відсутні, наказ про звільнення виданий повноважною особою, в межах її компетенції, тому суд першої інстанції, не зважаючи на відсутність відповідного обґрунтування свого рішення, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 12 березня 2020 року відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.
У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про відмову у позові. 
Вважає, що усупереч частини четвертої статті 265 ЦПК України рішення суду першої інстанції не містить мотивів щодо підстав відмови у позові, оцінки доказів у їх сукупності, норм права, які застосував суд та мотиви їх застосування. 
Суд апеляційної інстанції грубо порушив статті 81, 83, 367 ЦПК України, оскільки витребував у відповідача письмові докази, які не були надані останнім під час судового розгляду у місцевому суді, зокрема, накази ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 26 березня 2018 року № 20/шр «Про особовий склад» та від 29 червня 2018 року № 73-од «Про затвердження попереднього педагогічного навантаження викладачів на                                         2018-2019 навчальний рік».
Суди помилково застосували положення підпункту «е» пункту 20 наказу Міністерства освіти України від 20 грудня 1993 року № 455, проте даний наказ не регулює правовідносини з даного питання у вищих навчальних закладах, яким є ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж», що підтверджується змістом пункту 1.1 його Статуту.
Не надано відповіді на її аргументи щодо порушення відповідачем частини третьої статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». 
Вважає, що законні підстави для її звільнення могли б виникнути після видання розпорядчого акту центральним органом влади, який забезпечує належне функціонування та наявність відповідної педагогічної методології в закладах освіти, до яких відноситься ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж».
Проте, наказ Міністерства освіти України, на які посилається відповідач у якості обґрунтування своїх незаконних дій, видано лише 05 червня 2018 року, а методичні рекомендації щодо його реалізації - 03 липня 2018 року. 
Вважає, що тільки після видання цих нормативно правових актів у адміністрації коледжу могло з`явитися право переглядати кількість запланованих до викладання годин із зазначених дисциплін. 
Трудові відносини між нею та ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» виникли на підставі контракту, а тому суди помилково порівнювали її умови роботи щодо педагогічного навантаження та умови роботи інших педагогів, які працюють у коледжі постійно. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що 30 червня 2017 року між ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» та ОСОБА_1 укладено контракт з педагогічним працівником № 17/7 (далі - Контракт), за умовами якого ОСОБА_1 прийнята на посаду викладача української мови та літератури на строк з 01 липня 2017 року до 30 червня 2020 року (а. с. 7-12).
Пунктом 1.1. Контракту передбачено, що ОСОБА_1 виконує покладені на неї обов`язки відповідно до законодавства України про працю, про освіту, рішень Уряду, нормативних положень Міністерства освіти і науки України, Положення про ДНЗ «Калуський політехнічний коледж», доручення та цього контракту.
Заробітна плата (пункт 4.2 Контракту) (оклад) встановлюється у розмірі згідно зі штатним розписом, але не менше, ніж це встановлено рішенням Уряду України з урахуванням виконуваного працівником навчального навантаження з урахуванням індексації.
Відповідно до пункту 6.1. Контракту він може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами контракту. Цей контракт припиняється також з ініціативи ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» до закінчення терміну дії контракту у випадках передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України ) та цим Контрактом.
У відповідача відбулися зміни в організації виробництва та праці, які полягають у зміні навчальних планів, що вплинуло на навчальне навантаження викладачів в сторону зменшення.
Кількість штатних посад викладачів ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» згідно із штатним розписом на 2017 рік становить 61,44, на 2018 рік - 60,69, на 2019 рік - 57,57. 
Наказом ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 26 березня 2018 року № 20/шр «Про особовий склад» зобов`язано поінформувати членів профспілкового комітету про можливе скорочення чисельності педагогічних працівників 27 серпня 2018 року у зв`язку із змінами у навчальних планах підготовки молодших спеціалістів (а. с. 180).
Пунктом № 3 наказу ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 червня 2018 року № 73-од «Про затвердження попереднього педагогічного навантаження викладачів на 2018-2019 навчальний рік» зобов`язано не тарифікувати викладача ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідної кількості навчальних годин для забезпечення мінімальних гарантій в оплаті праці (а. с. 162-164).
Наказ ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 червня 2018 року                    № 73-од «Про затвердження попереднього педагогічного навантаження викладачів на 2018-2019 навчальний рік», на підставі якого ОСОБА_1 не тарифіковано, нею не оскаржено, як і розпорядчі акти з приводу визначення навчальних планів.
Наказом ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 червня 2018 року №37/шр «Про особовий склад» у зв`язку із неможливістю забезпечити мінімальними гарантіями в оплаті праці та повним педагогічним навантаженням працівників зобов`язано звільнити 29 серпня 2018 року ОСОБА_1 (а. с. 169).
ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» 29 червня 2018 року направив ОСОБА_1 повідомлення про звільнення № 23, у зв`язку з неможливістю забезпечення мінімальними гарантіями в оплаті праці та повним педагогічним навантаженням педагогічних працівників. У повідомленні зазначено про неможливість запропонувати іншу роботу у зв`язку з її відсутністю (а. с. 46).
Згідно з витягом з протоколу № 5 засідання тарифікаційної комісії ДНВЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 серпня 2018 року комісія ухвалила не тарифікувати ОСОБА_1 на 2018-2019 навчальний рік через відсутність годин для забезпечення розміру мінімальної заробітної плати (а. с. 146-147).
Відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання профспілкового комітету ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 серпня 2018 року профспілковий комітет погодив рішення тарифікаційної комісії щодо розірвання контракту з ОСОБА_1 (а. с. 47).
Наказом ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 серпня 2018 року № 51/к звільнено ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників (а. с. 50).
Комісія ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» 29 серпня 2018 року склала акт про те, що ОСОБА_1 не з`явилася для отримання копії трудової книжки та копії наказу про звільнення (а. с. 44).
На адресу ОСОБА_1 29 серпня 2018 року направлено повідомлення № 27 про розірвання з нею контракту відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України та запропоновано прибути до навчального закладу для отримання трудової книжки (а. с. 45).
Відповідно до інформаційної довідки від 13 грудня 2019 року № 279, виданої ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» з 01 червня 2018 року до 01 серпня 2018 року у коледжі були вакантними посади слюсаря-сантехніка - 2 штатні одинці, інженера (з обслуговування комп`ютерної техніки) - 1 штатна одиниця, столяра - 1 штатна одиниця.
Як вбачається із посадової інструкції слюсар-сантехніка для даної посади передбачені наступні кваліфікаційні вимоги: кваліфікація - слюсар-сантехнік, професій-технічна освіта, стаж роботи слюсарем-сантехніком не менше 1 року.
Згідно з посадовою інструкцією інженера (з обслуговування комп`ютерної техніки) на дану посаду призначається особа, яка має вищу або середньо-спеціальну освіту та досвід обслуговування комп`ютерної техніки і локальної обчислювальної мережі не менше 3 років.
Із робочої інструкції столяра, вбачається, що для даної посади передбачені наступні кваліфікаційні вимоги: базова або повна загальна середня освіта, професійно-технічна освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень «кваліфікований робітник» за професією столяр 2-го розряду.
У ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» були відсутні вакансії, які б відповідали кваліфікації та спеціальності ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із рішенням місцевого суду, виходив з того, що у ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивачку належним чином попереджено про наступне звільнення, вакантні посади, які б відповідали її кваліфікації та спеціальності були відсутні, наказ про звільнення виданий повноважною особою, в межах її компетенції, тому суд першої інстанції, не зважаючи на відсутність відповідного обґрунтування свого рішення, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком враховуючи наступне. 
Відповідно до частин першої та шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.
Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до пункту 6.1 Контракту він може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами контракту. Цей контракт припиняється також з ініціативи ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» до закінчення терміну дії контракту у випадках передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України ) та цим Контрактом.
На підставі штатних розписів ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» за 2017 -2019 роки, наказів від 26 березня 2018 року № 20/шр «Про особовий склад» та від 29 червня 2018 року № 73-од «Про затвердження попереднього педагогічного навантаження викладачів на 2018-2019 навчальний рік» встановлено, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва та праці, які полягають у зміні навчальних планів, що вплинуло на навчальне навантаження викладачів у сторону зменшення.
ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» 29 червня 2018 року направив ОСОБА_1 повідомлення про звільнення № 23, у зв`язку з неможливістю забезпечення мінімальними гарантіями в оплаті праці та повним педагогічним навантаженням педагогічних працівників. У повідомленні зазначено про неможливість запропонувати іншу роботу у зв`язку з її відсутністю (а. с. 46).
З 01 червня 2018 року до 01 серпня 2018 року у ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» були вакантними посади слюсаря-сантехніка - 2 штатні одинці, інженера (з обслуговування комп`ютерної техніки) - 1 штатна одиниця, столяра - 1 штатна одиниця. 
Тобто, вакансії, які б відповідали кваліфікації та спеціальності ОСОБА_1 у коледжі були відсутні. 
Відповідно до частини першої, другої, третьої, восьмої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник; виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником у п`ятнадцятиденний строк; подання має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено; розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою; якщо працівник не з`явився на засідання, розгляд відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною 2 цієї статті; у разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності; власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статті 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації надає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві. в установі, організації профспілки у випадках, передбачених законом.
Відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання профспілкового комітету ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 серпня 2018 року профспілковий комітет погодив рішення тарифікаційної комісії щодо розірвання контракту з ОСОБА_1 . Засідання профспілкового комітету відбувалося за участю ОСОБА_1 (а. с. 47).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції встановивши, що у ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» відбулись зміни у організації роботи; відповідач виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо повідомлення  ОСОБА_1 про звільнення; профспілковий комітет погодив рішення тарифікаційної комісії щодо розірвання контракту з ОСОБА_1 ,дійшов правильного висновку проте, відповідач дотримався вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, що не суперечить умовам укладеного між сторонами контракту. 
Доводи касаційної скарги про те, що усупереч частини четвертої статті 265 ЦПК України рішення суду першої інстанції не містить мотивів щодо підстав відмови у позові, оцінки доказів у їх сукупності, норм права, які застосував суд та мотиви їх застосування є обґрунтованими, проте не є підставою для скасування судових рішеннь, оскільки цей недолік усунуто при апеляційному перегляді.
Із змісту рішення місцевого суду вбачається, що обґрунтовуючи відмову у позові суд помилково застосував положення підпункту «е» пункту 20 наказу Міністерства освіти України від 20 грудня 1993 року № 455, оскільки даний наказ не регулює правовідносини з даного питання у вищих навчальних закладах, яким є ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж», що підтверджується змістом пункту 1.1 його Статуту.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку змінив правове обґрунтування відмови у позові, а тому аргументи викладені у касаційній скарзі про те, що суди помилково застосували положення підпункту «е» пункту 20 наказу Міністерства освіти України від 20 грудня 1993 року № 455, колегія суддів не приймає до уваги. 
Частиною першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Отже, доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції статті 81, 83, 367 ЦПК України, зокрема, щодо дослідження доказів, а саме - наказів ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 26 березня 2018 року № 20/шр «Про особовий склад» та від 29 червня 2018 року № 73-од «Про затвердження попереднього педагогічного навантаження викладачів на 2018-2019 навчальний рік» є неприйнятними. 
Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначає особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок.
Статтею 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачені права профспілок, їх об`єднань у забезпеченні зайнятості населення.
З огляду на частину третю зазначеної статті у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Тобто, частиною третьою статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не регулюється порядок звільнення конкретно визначеного працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Профспілковий комітет зауважень щодо дотримання зазначених вимог закону не висловлював. 
Оскільки у даному випадку розглядається індивідуальний трудовий спір щодо правомірності звільнення ОСОБА_1 , то згідно із статтею 43 КЗпП України підлягає перевірці факт отримання роботодавцем дозволу профспілки на звільнення працівника.
Із справи відомо, що профспілковий комітет погодив рішення тарифікаційної комісії щодо розірвання контракту з ОСОБА_1 (за її участю), даний факт підтверджується витягом з протоколу № 8 засідання профспілкового комітету ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» від 29 серпня 2018 року, а тому аргументи щодо порушення відповідачем частини третьої статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є неприйнятними. 
Не можуть бути прийняті до уваги аргументи викладені у касаційній скарзі про те, що відповідач, у якості обґрунтування своїх незаконних дій, посилається на наказ Міністерства освіти і науки України від 05 липня 2018 року, а методичні рекомендації щодо його реалізації - 03 липня 2018 року, які не були чинні на час проведення процедури звільнення, оскільки, як свідчить зміст наказів відповідача від 26 березня 2018 року № 20/шр «Про особовий склад» та від 29 червня 2018 року № 73-од «Про затвердження попереднього педагогічного навантаження викладачів на 2018-2019 навчальний рік» скорочення не здійснювалось на їх підставі.
Інші доводи касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України, а також не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій щодо відмови у позові. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді 	С. Ю. Мартєв   	
 	В. В. Сердюк  	
 	І. М. Фаловська