Постанова
Іменем України                                     
 
19 січня 2022 року
м. Київ

справа № 459/1610/20
провадження № 61-10811св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючої - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року у складі судді Цяцяка Р. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог, судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У червні 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до Червоноградського міського суду Львівської області суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
08 жовтня 2020 року відповідач подав заяву про передачу справи за підсудністю відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України до Подільського районного суду міста Києва за місцем його проживання, посилаючись на те, що АТ «Універсал Банк» звернулося з позов до суду за зареєстрованим його місцем проживання, однак з 2008 року він постійно проживає у місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 , і саме за цією адресою банк веде з ним листування. На підтвердження наведених обставин надав копію договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2008 року, копію довідки про нарахування та оплату по особовому рахунку №  НОМЕР_1 , квитанції на оплату комунальних послуг, копію листа банку від 15 липня 2020 року № 39157. 
 
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю за місцем проживання відповідача.
 
Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Суд визнав необґрунтованими аргументи відповідача про наявність підстав для передачі справи за підсудністю до Подільського районного суду  міста Києва за місцем його перебуванням, оскільки його проживання з 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 за змістом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не може вважатися місцем його перебування. АТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача, що відповідає вимогам статті 27 ЦПК України, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 березня 2021 року повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про передачу справи за підсудністю не підлягає оскарженню окремо від рішення суду,заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду, а тому відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2021 року поновлено представнику  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи.
 
Касаційна скарга відповідача мотивована тим, що:
 
-          суд апеляційної інстанції залишив поза увагою приписи частини третьої 
статті 8 Конституції України, згідно з якою звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підстав Конституції України гарантується, та в порушення вимог статті 357 ЦПК України належно не перевірив обставини та доводи апеляційної скарги, а тому помилково визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її апелянту;
 
-          суд не урахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі №263/4637/18, постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі №2-п-113/2006, відповідно до яких за змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції, склад якого визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, відповідно до якої перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
 
Посилаючись на наведені процесуальні порушення, просив скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року та направити справу до апеляційного суду на новий розгляд для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Матеріали справи №  459/1610/20 надійшли до Верховного Суду 07 вересня 2021 року.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відкриття апеляційного провадження у справі слід розглядати як сукупність передбачених процесуальним законом послідовних дій суду апеляційної інстанції, які розпочинаються визначенням колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи та завершуються постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги, про відкриття або про відмову у відкритті апеляційного провадження.  Відкриття апеляційного провадження є підставою для переходу до іншої стадії судового процесу - апеляційного розгляду, порядок проведення якої регламентований параграфом 3 Глави 1 Розділу V ЦПК України.
 
ЦПК України, у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року, передбачав вирішення питання про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, залишення апеляційної скарги без руху або повернення скарги суддею-доповідачем одноособово, про що було вказано у частині п`ятій статті 297 цього кодексу. ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, регулює питання відкриття апеляційного провадження по-іншому.
 
Відповідно до частини першої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною шостої-сьомою статті 357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України). Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.
 
Отже, ЦПК України, в редакції з 15 грудня 2017 року не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
 
У постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126св20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, відповідно до частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з нормою вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі №  2-п-113/2006.
 
У справі, яка переглядається, ухвала Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року про повернення апеляційної скарги постановлена суддею апеляційного суду Цяцяком Р. П. одноособово, а не колегією суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів, визначеною протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, як це передбачено статтями 358, 359 ЦПК України.
 
Зважаючи на те, що апеляційний суд при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги допустив порушення норм процесуального права, не урахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18, постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 2-п-113/2006, Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що зазначені процесуальні порушення є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 червня 2020 року у справі №  760/33833/18 є неспроможними, оскільки висновки у наведеній справі зроблені судом касаційної інстанції за інших фактичних обставин. Так, у справі №  760/33833/18 предметом касаційного оскарження була ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та постанова апеляційного суду, ухвалена за наслідками її перегляду. Урахувавши конкретно встановлені судами обставини у справі, Верховний Суд вказав, що за відсутності відомостей про місце реєстрації проживання або проживання відповідача, суд вирішуючи питання про відкриття провадження у справі дотримався правил територіальної юрисдикції, застосувавши спеціальне правило частини дев`ятої статті 28 ЦПК України, яка передбачає, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
 
Наведене свідчить, що фактичні обставини справи, яка переглядається, є відмінними від обставин у справі № 760/33833/18, на неврахування якої посилався відповідач, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав для врахування таких висновків при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Ураховуючи, що ухвала Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року про повернення апеляційної скарги постановлена суддею одноособово, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , скасування ухвали Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року про повернення апеляційної скарги, з направленням справи на новий розгляд зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Щодо вирішення питання розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблений висновок, що: «У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, належить здійснити суду, який ухвалить остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2  задовольнити.
 
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                            І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко