Дата документу 16.12.2021 Справа № 321/1260/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
               Єдиний унікальний № 321/1260/19                           Головуючий у 1 інстанції 
               № провадження 22-ц/807/3979/21                                Кравченко Н.О.                                                                                 Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 грудня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Дашковської А.В.
                                       Онищенка Е.А.                
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Ананійчука Олексія Анатолійовича та представника ОСОБА_1 – адвоката Никоненка Олега Олександровича на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення коштів за депозитним вкладом,
В С Т А Н О В И В:
               У вересні 20219 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів, посилаючись на те, що 08 грудня 2013 року між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SАМDNWFD0070030042700, вклад «Депозит плюс» на суму 8 000,00 грн., строком на 12 місяців під 21% річних. 
               Згідно договору відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховано суму вкладу. Договір укладено строком на 12 місяців, тобто до 08.12.2014 року включно.        Впродовж дії договору здійснювалася капіталізація відсотків за договором, а також вклад неодноразово поповнювався ОСОБА_1 , а саме: 01.01.2014 року сума вкладу поповнена на 2 000 грн.; 03.01.2014 року на 1 000 грн.; 11.01.2014 року на 11,02 грн.; 04.02.2014 року на 7 000 грн.; 07.02.2014 року на 1 990,05 грн.; 11.03.2014 року - 0,50 грн.; 11.03.2014 року - 17,70 грн. Внаслідок чого загальна сума депозитного вкладу станом на 05.08.2014 року складає 20 650 грн. 
               Відповідно до умов Договору його дія припиняється з виплатою Вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, нарахованими відповідно до умов договору. Проте, по закінченні строку Договору позивачу не було виплачено суму вкладу з нарахованими процентами. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення позивачеві вкладу за договором строкового банківського вкладу (депозиту), в наслідок чого утворилась заборгованість, до складу якої входить: 20 650 грн. - сума депозитного вкладу; 23 498,58 грн. – сума відсотків за користування вкладом за період (з 01.03.2014 року до 01.08.2019 року); 2 837,82 грн. – 3% річних за ст. 625 ЦК України; 21 122,78 грн. – інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України; 1 035 804 грн. – пеня за ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього: 1 080 414,60 грн.
               Зазначає, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення позивачеві вкладу за договором строкового банківського вкладу (депозиту), допустив заборгованість зі сплати суми вкладу та нарахованих відсотків. 
               Вказує, що в добровільному порядку банк вклад за договором строкового банківського вкладу (депозиту) не повертає.
               Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 080 414,60 грн. 
               Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року, позовну заяву задоволено частково.
               Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070030042700 від 08 грудня 2013 року в розмірі: 20 650 грн. – сума депозитного вкладу, 23 498,53 грн. – відсотки за вкладом, 2 837,82 грн. – 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, 21 122,78 грн. – індекс інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України, 226 117,50 грн. – пеня відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього 294 226 грн. 63 коп.
               Сума відсотків на депозитні кошти та пені зазначені без відрахування податків і зборів, які підлягають утриманню у встановленому законом порядку.
               В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
               Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 2 593 грн. 35 коп.
               Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 червня 20201 року апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Никоненка О.О. та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банку «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
               У березні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою ПАТ «КБ «ПриватБанк», ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про визнання недійсним договору переведення боргу та стягнення грошових коштів, в якій вважає за потрібне змінити позовну заяву, зазначивши, що останній раз проценти нараховувалися 08.03.2014 року, тобто за лютий 2014 року. Отже в 2014 році належало нарахуванню та сплаті проценти за період з березня по грудень 2014 року. Крім того, підлягають сплату проценти за період з січня 2015 року по лютий 2021 року.
               Вказує, що сума депозитного вкладу становить 26 04,001 грн., 3% пічних – 3 201,00 грн., індекс інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України становить 45 387,00 грн., пеня становить 1 168 377,00 грн. Отже загальна сума становить 1 218 279,00 грн. 
               Зазначає, що 17.11.2014 року КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» уклали договір про переведення боргу, а 18.11.2014 року додаткову угоду до цього договору. Відповідно до умов цього договору, електронний додаток № 1, було переведено борг перед позивачем з КБ «Приватбанк» на ТОВ «ФК «Фінілон».
               Вважає, що при укладенні цього договору не було дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону «Про захист прав споживача» щодо повідомлення споживача про умови договору переводу боргу та отримання згоди споживачів на узгодження саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
               Враховуючи зазначене, остаточно просив суд визнати недійсним договір переведення боргу, укладений 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» в частині, що стосується переводу боргу за договором від 08.12.2013 року та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 218 179 грн. 60 коп.
               Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року повернуто позивачу змінену позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк», ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про визнання недійсним договору переведення боргу та стягнення грошових коштів.
               Залучено до розгляду справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон».
               Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2021 року позовну заяву задоволено частково.
               Стягнуто з публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором від 08 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070030042700 в сумі 20 650 грн. – сума депозитного вкладу, 2 798,27 грн. – відсотки за вкладом за період з 11.03.2013 по 15.11.2014 рр., три проценти річних за ст. 652 ЦК України з 15.11.2014 по 01.08.2019 рр в сумі 3 311,02 грн., індекс інфляції – 1 123,03 грн., пеня відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 23 448,27 грн., а всього 51 330 грн. 59 коп.
               Сума відсотків на депозитні кошти та пені зазначені без відрахування податків і зборів, які підлягають утриманню у встановленому законом порядку.
               В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
               Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 456 грн. 24 коп.
               У апеляційній скарзі, представник АТ КБ «Приватбанк» - Ананійчук О.А. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що факт наявності у вкладника оригіналу договору та квитанцій доводить лише факт укладання договору, та не є належним доказом не виконання банком умов договору щодо повернення коштів за вкладом після закінчення строку договору. Спірний депозитний договір є вкладом на вимогу, при цьому позивачем не доведено факту звернення до банку з вимогою про повернення вкладу, що виключає застосування положень ст. 625 ЦК України. Судом безпідставно проігноровано вимоги банку, щодо зменшення розміру пені у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України. Просить зімни мотивувальну частину рішення шляхом виключення з неї фрази: «з врахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що договір про переведення боргу № б/н від 17.11.2014, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТО «ФК «Фінілон» шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника ОСОБА_1 , яка є стороною письмового договору банківського вкладу, є нікчемним в силу положень ч.1 ст.520, ч.1 ст.654, ч.2 ст.1059 ЦК України. Рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити повністю.
               Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Никоненко О.О. подав апеляційну скаргу, узагальненими доводами якої є те, що судом не вірно встановлені обставини справи. Не враховано, що зменшення розміру процентів суперечить вимогам ст.1061 ЦК України. Суд невірно ототожнив проценти «за вимогою» з процентами «за зменшеною ставкою». Залишилось поза увагою, що відповідно до п. 2 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Пеня визначена Законом України «Про захист прав споживачів» є похідною вимогою від вимоги про повернення вкладу, і тому положення ст. 268 УК України як спеціальна норма поширюється і на вимогу про стягнення пені. Судом необґрунтовано застосовано строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені. Просить скасувати рішення суду в частині часткової відмовити в задоволенні позовних вимог та зменшення сум, що стягуються, постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 08.12.2013 року між позивачем та АТ КБ "Приват Банк" було укладено договір № SАМDNWFD0070030042700, вклад "Депозит плюс" на суму 8 000,00 грн., строком на 12 місяців під 19% річних. 
               Згідно договору відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховано суму вкладу. Договір укладено на строк 12 місяців, тобто до 08.12.2014 року включно.
               Згідно додаткової угоди від 08.12.2013 року на час депозиту встановлюється надбавка у вигляді 2 % річних.
               Впродовж дії договору, здійснювалася капіталізація відсотків за договором, а також вклад неодноразово поповнювався ОСОБА_1 , а саме: 01.01.2014 року сума вкладу поповнена на 2 000 грн.; 03.01.2014 року на 1 000 грн.; 11.01.2014 року на 11,02 грн.; 04.02.2014 року на 7 000 грн.; 07.02.2014 року на 1 990,05 грн.; 11.03.2014 року - 0,50 грн.; 11.03.2014 року - 17,70 грн.
               Внаслідок чого, загальна сума депозитного вкладу складає 20 650 грн., що підтверджується не тільки випискою № ID1001245327 від 05.08.2014 року, виданою начальником департаменту по координації роботи Кримського РУ, а й оригіналами квитанцій про поповнення рахунку № НОМЕР_1 .
               Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
               Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
               Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
               Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
               Згідно п.5 Договору у сторін є право достроково розірвати діючий договір, повідомивши один одного за два дні до дати розірвання договору. у п.6 даного договору зазначено, що, якщо договір розривається до спливу строку вкладу, вкладнику повертається сума вкладу, за неповний строк вкладу проценти нараховуються та сплачуються за зниженою ставкою. Розмір зниженої процентної ставки договором не визначений.
               Відповідно до умов Договору, вкладник має право достроково розірвати Договір, при цьому якщо строк дії договору було продовжено один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі. До цього часу вклад та нараховані проценти не було йому повернуто.
На вимогу позивача ОСОБА_1 вклад не повернуто, що не оспорюється представником відповідача в судовому засіданні. По закінченні строку Договору 08.12.2014 року позивачу також не було виплачено суму вкладу з нарахованими процентами, що не оспорюється представником відповідача в судовому засіданні.
Відповідно до умов Договору, вкладник має право достроково розірвати Договір, при цьому якщо строк дії договору було продовжено один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі. До цього часу вклад та нараховані проценти не було йому повернуто. 
Відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення позивачеві вкладу за договором строкового банківського вкладу(депозиту) в наслідок чого утворилась заборгованість сплати суми вкладу та нарахованих відсотків, які підлягають стягненню з відповідача.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за процентами, які останній раз нараховувались 08.03.2014 року, тобто за лютий 2014 року. Отже, в 2014 році належало нарахуванню та сплаті проценти за період з березня по грудень 2014 року. Крім того, підлягають сплаті проценти за період з січня 2015 року по липень 2019 року. Вказаний розрахунок відповідачем в судовому засіданні не спростований. Кількість місяців, за які банк зобов`язаний сплатити проценти за користування вкладом, складає 65 місяців (з 01.03.2014 року до 01.08.2019 року), 65 місяців = 1978 днів. 21% річних : 365 днів = 0,05753 % в день 20650 грн. * 0,05753% *1978 днів = 23 498,53 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що депозит підлягав поверненню 08.12.2014 року, кількість днів прострочення - 2014 рік - 23 дн.; з 01.01.2015 - 01.08.2019 року = 1672 дн.; 3% : 365 = 0,0082191781 % / день 20650 грн. * 0,0082191781% * 1672 днів = 2837,82 грн., Індекс інфляції складає 20650 грн. * 143,3% (2015 рік)* 112,4% (2016 рік) * 113,7% (2017 рік)* 109,8 % (2018 рік) * 100,6% (середній індекс інфляції за період січень-липень 2019 року) = 21 122,78 грн.
Перевіривши зазначений розрахунок суд першої інстанції обґрунтовано з ним не погодився в повній мірі виходячи з наступного.
Так, встановлено, що позивач звертався за поверненням вкладу і лист банком отримано 13.11.2014 року, тобто договір вважається розірваним з урахуванням положення ч. 5 Договору, а саме - 15.11.2014 року. 
Оскільки банк, отримавши лист від вкладника про повернення депозиту, договір вкладу б/н від 08.12.2013 року не був прологований.
Законом передбачено обов`язок банку разом з поверненням вкладу (депозиту) виплатити і нараховані проценти. Тобто, не допускається затримання виплати процентів за вкладом, одностороння відстрочка чи розстрочка виплати процентів за вкладом. У випадку таких дій з боку банку вкладник має право захистити свої права у передбаченому законом порядку (глава 3 Цивільного Кодексу України).
Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про закриття рахунку.
Враховуючи, що договором вкладу від 08.12.2013 року визначено ставку нарахування процентів за вкладом у розмірі 19%, до визначеної дати банком повинні нарахуватися 19% річних, оскільки положення додаткової угоди про збільшення процентної ставки з урахуванням дострокового розірвання договору застосовуватись не може, а зменшена договором не визначена.
Згідно ч. 6 ст. 1061 ЦК України Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.
Таким чином, сума банківського вкладу на момент розірвання договору з 11.03.2014 року по 15.11.2014 року, у відповідності до ч.6 ст. 1061 ЦК України склала:
За березень: 20650 грн.*19%:365дн*20дн.=214,99 грн., тобто на 01.04.2014 р. місяць (за перший квартал).
Сума депозиту, станом на кінець першого квартала 20650+214,99=20864,99 грн.
З 01.04.2014р по 3106.2014 р (за другий квартал) :
20864,99*19%:365дн.*92дн=988,37грн
Сума депозиту, станом на 01.07.2014 року 20864,99+988,37 грн. = 21853,36 грн.
З 01.07.2014 року по 30.09.2014 року (за третій квартал):
21853,36*19%:365*92=1046,57грн.
Сума депозиту, станом на 01.10.2014 року 21853,36+1046,57 грн. = 22899,93 грн.
З 01.10.2014р. по 15.11.2014 р (частина четвертого кварталу):
22899,93 гр.*19%:365*46=548,34грн
Сума депозиту з процентами з урахуванням капіталізації на 15.11.2014 року склала 548,34+22899,93 грн=23448,27грн., з яких сума депозиту 20650 грн та % з капіталізацією 2798,27 грн., які не були повернуті на вимогу позивача та підлягають стягненню на користь позивача.
Частиною першою статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором – у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Укладений сторонами договір не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов`язань після закінчення терміну його дії.
Ухвалюючи рішення про стягнення з Банку на користь вкладника 8 388, 2 доларів США, суд першої інстанції виходив із загальної відсоткової ставки 9,5% річних, передбаченої договором банківського вкладу.
Проте слід звернути увагу на те, що станом на 27 січня 2017 року договір банківського вкладу розірвано, що встановлено іншим судовим рішенням, умовами договору розмір процентів, які банк повинен сплачувати вкладнику по закінченні строку договору не визначено, а отже у відповідності до ч.2 ст.1070 ЦК України банк має сплатити вкладнику проценти у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Відповідно до Наказу №7 від 05.01.2004 голови Правління Банку відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» становила 1% річних. Комітетом управління активами і пасивами Банку рішенням від 25.04.2017 з 04.05.2017 відсоткова ставка по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті по рахунку «На вимогу» встановлена у розмірі 0,01% річних.
Відтак проценти за період після розірвання договору банківського вкладу у період з 16 листопада 2014 року по 04 травня 2017 року повинні розраховуватися за ставкою 1% річних: 
23448 грн*1%:365дн*900дн=578,17 грн.;
З 05.05.2017 по 01.08.2019 року у розмірі 0,01% річних: 23448,27грн * 0,01% х : 365*785дн=5,04 грн.
Тобто сума відсотків, нарахованих до розірвання договору і після разом складає 2798,27грн + 578,17грн+5,04грн= 3381,48 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договорів банківських вкладів, є грошовим зобов`язанням.
Отже, враховуючи вищевикладене, 3% річних, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, складає: 23448,27 грн (не виплачені з моменту вимоги і до закінчення строку дії договору вкладу та знаходились у користуванні банку з 16.11.2014 року по 01.08.2019р.)*3% :365дн*1718 дн. = 3311,02грн.
Також підлягають задоволенню частково і вимоги позивача стосовно позовних вимог щодо стягнення пені за ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі №6-37цс16, від 01 червня 2016 року у справі №6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1699цс16, від 13 березня 2017 року у справі №6-2128цс16.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Так, сума пені за період з 01.08.2018 року по 01.08.2019 року(дату звернення) у розмірі 3% за кожен день згідно ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» складає:
23 448,27 грн. 3%:365*365 дн. = 256 758,56 грн. з урахуванням заявленого відповідачем застосування положень ст. 551 ЦК України та правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду у справах № 761/26293/16-ц, №757/32522/17-ц, № 757/49408/18-ц, стягненню підлягає сума в розмірі заборгованості за депозитом із відсотками (нарахованими на день розірвання договору), що дорівнює 23 448,27 грн. (20 650грн+2 798,27 грн.)
Також, Індекс інфляції складає 1 123,03 грн. (23 448,27грн * 143,3% (2015 рік)* 112,4% (2016 рік) * 113,7% (2017 рік)* 109,8 % (2018 рік) * 100,6% (середній індекс інфляції за період січень-липень 2019 року) = 24571,3 грн., з яких сума інфляції 24 571,30 грн-23 448,27 грн. =1 123,03 грн.
З урахуванням наведеного вище, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не повернув кошти позивачу, внесенні ним на банківський рахунок, права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту шляхом стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 51913,80 грн., з яких 20650 грн. – сума депозитного вкладу, 2798,27 грн. – відсотки за вкладом за період з 11.03.2013 року по 15.11.2014 року, 583,21 грн. – відсотки за період з 16.11.2014р. по 01.08.2019 року (відсотки за депозитний вклад за період з 11.03.2014 по 0.08.2019 року – 3381,48 грн.), 3% за ст. 625 ЦК України складає 3311, 02 грн., 1123,03 грн. – індекс інфляції, 23448,27 грн. – пеня відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» із застосування положень ст. 551 ЦК України. 
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, у тому числі чи є належним відповідач, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Ананійчука Олексія Анатолійовича залишити без задоволення.
               Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Никоненка Олега Олександровича залишити без задоволення.
               Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2021 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 20 грудня 2021 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                А.В. Дашковська
               
                                                                               Е.А. Онищенко