ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" лютого 2022 р.           Справа№ 910/461/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Скрипки  І.М. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 08.02.2022
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживай відповідально"
на рішення 
Господарського суду міста Києва
від 19.04.2021 
у справі № 910/461/21 (суддя Стасюк С.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Бузовкіної Людмили Борисівни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживай відповідально"
про стягнення 213 648, 63 грн.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Бузовкіна Людмила Борисівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживай відповідально"  про стягнення 213 648,63 грн., з яких 199 030,00 грн. основного боргу, 7 106,51 грн. пені, 5 572,84 грн. інфляційних втрат та 1    939,28 грн. 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів  за договором оренди майна № 14/07 від 14.07.2020.
  
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви 

Рішенням Господарського суду міста Києва  від 19.04.2021 у справі № 910/461/21 позовні вимоги задоволено. На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживай відповідально" підлягає стягненню на користь Фізичної особи-підприємця Бузовкіної Людмили Борисівни 199030,00 грн. основний борг, 7106,51 грн. пеня, 5572,84 грн. інфляційні втрати, 1939,28 грн.  3% річних, 3204,73 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю обставин про наявність заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів та штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживай відповідально" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції обґрунтовуючи рішення посилається на певні пункти Договору оренди №14/07 від 14 липня 2020 року, які не відповідають дійсності, а саме п. 1.4 - стосовно терміну передання об`єкта в оренду, пп. 5.1 та 5.2 - стосовно розміру орендної плати. Розмір орендної плати та наступні платежі є значно більшими ніж ті, які вказані у Договорі оренди №14/07 від 14 липня 2020 року.
Апелянт вважає, що при прийнятті рішення та задоволенні позову судом першої інстанції було досліджено зовсім інші умови договору, або взагалі інший договір.
Крім того, апелянт зазначає, що ТОВ "Споживай відповідально" було сплачено орендну плату в повному розмірі відповідно до платіжних доручень №218 від 19 серпня 2020 року, №221 від 21 серпня 2020 року, №227 від 28 серпня 2020 року, №245 від 15 вересня 2020 року, отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за Договором оренди №14/07 від 14 липня 2020 року.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її вимог та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Крім того, позивач зазначає, що він  не підписував і не виконував договору, наданого відповідачем до апеляційної скарги (надалі як «договір 2»), а лише договір, наданий до Позовної заяви (надалі як «договір 1»). Також відповідачем  не надано доказів підписання та фактичного виконання сторонами зобов`язань за договором 2, як-то передача майна в оренду та повернення з оренди, акту виконаних робіт (наданих послуг) за договором 2.
Позивач зазначає, що він надав до позовної заяви  докази фактичного виконання договору 1, в т.ч. первинний документ, який засвідчує здійснення господарської операції, а саме акт виконаних робіт (наданих послуг) №14/07 від 19.09.2020 до договору №14/07 від 14.07.2020, згідно якого  «послуги з оренди майна, згідно додатку №1 до договору №14/07 від 14.07.2020  на термін з 17 липня 2020 по 19 вересня 2020 р. (64 календарних дні) для використання у власній господарській діяльності виключно за призначенням, встановленим технічною документацією на об`єкт оренди було надано виконавцем у повному обсязі. Загальна вартість наданих послуг склала 645530,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають».
Крім того, позивачем надано докази часткової оплати відповідачем послуг, наданих за договором 1, а також визнання наявності заборгованості відповідачем за договором 1 (договір №14/07 від 14.07.2020) на підставі гарантійного листа вих. №1 станом на 01.09.2020 р. в сумі 320 000, 00 грн.
Позивач зазначає, що якщо провести розрахунок оплати згідно наданої до позовної заяви проміжної виписки за період з 01.07.2020 по 20.11.2020 у співставленні з сумою договору 1, то сума заборгованості відповідача станом на 01 вересня 2020 р. буде складати 320 000 грн., як зазначено у гарантійному листі №1:
645530,00 грн. (сума послуг за договором 1) - 80 000 грн. (оплата 15.07.2020) - 100 000 грн. (оплата 16.07.2020) - 32 000 грн. (оплата 31.07.2020) - ЗО 000 грн. (оплата 20.08.2020) - 30 000 грн. (оплата 21.08.2020) - 53 000 грн. (оплата 28.08.2020) = 320 530 грн.
Тобто сума визнаної відповідачем заборгованості за договором №14/07 від 14.07.2020 станом на 01.09.2020 є більшою за всю суму договору 2, на реальності якого наполягає відповідач.
Крім того, відповідач не заперечує надання гарантійного листа №1 від 01.09.2020
Позивач зазначає, що відповідачем як доказ існування договору 2 надано рахунок на оплату №14 від 15 липня 2020 р., згідно якого до оплати визначено суму 212 000 грн., однак згідно копії договору 2 попередня оплата становить 106 000 грн., а отже рахунок мав бути виставлений на суму попередньої оплати в розмірі 106 000 грн. (п.5.2 договору 2), а не на всю суму Договору 2 в розмірі 212 000 грн. Сума попередньої оплати за договором 1 становить саме 212 000 грн. (п.5.2), що на думку позивача свідчить про виставлення та оплату рахунку №14 від 15.07.2020 саме за договором 1, наданим до позовної заяви. Разом з тим, відповідач жодним чином не пояснює підставу та сенс проведених ним додаткових оплат за договором №14/07 від 14.07.2020 на загальну суму 288 500 грн.: оплата 15.07.2020 на суму 80 000 грн., оплата 16.07.2020 на суму 100 000 грн., оплата 31.07.2020 на суму 32 000 грн., оплата 10.09.2020 на суму 52500 грн., оплата 11.09.2020 на суму 24000 грн.
На переконання позивача всі вищенаведені докази свідчать, що єдиним договором №14/07 від 14 липня 2020 р. є договір 1, наданий позивачем, а договір 2 є фальсифікованим, не укладався і не виконувався сторонами та не є доказом у цій справі, натомість надані позивачем докази є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.07.2020 між Фізичною особою-підприємцем Бузовкіною Людмилою Борисівною (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживай відповідально" (орендар) укладено договір оренди майна № 14/07.
Відповідно до п. 1.1. укладеного договору орендодавець приймає на себе зобов`язання на умовах і в строк, обумовлених цим договором, передати орендареві у строкове платне користування (оперативну оренду) визначений цим договором об`єкт оренди, а орендар зобов`язується прийняти в користування об`єкт оренди і сплачувати орендодавцеві орендну плату на умовах, визначених цим договором.
Об`єктом оренди за цим договором є майно, що визначається сторонами в додатку № 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною останнього (п.1.2. договору).
Пунктом 1.4. договору сторони погодили, що об`єкт оренди передається орендареві на термін з 17.07.2020 по 19.09.2020 (64 календарні дні) для використання у власній господарській діяльності виключно за призначенням, встановленим технічною документацією на об`єкт оренди.
Відповідно д п. 2.6.2. договору орендар зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. 
Згідно з п. 3.2. договору об`єкт оренди передається орендодавцем орендарю по акту прийому-передачі об`єкта оренди.
Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що всі розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок орендодавця і складає 645     530,00 грн. без ПДВ.
Відповідно до 5.2. договору розмір та терміни сплати орендної плати:
- попередня оплата здійснюється до 16.07.2020 і складає 212     000,00 грн.;
- наступна оплата здійснюється до 04.09.2020 і складає 318     530,00 грн.;
- завершальний платіж сплачується до 14.09.2020 і складає 115     000,00 грн.
Згідно з п. 7.2. договору перебіг строку оренди за цим договором починається з моменту передачі об`єкта оренди орендарю в користування, а саме: з 17.07.2020 та триває по 19.09.2020.
Актом приймання-передачі від 17.07.2020 підтверджується факт отримання орендарем у строкове користування об`єкта оренди у відповідності з умовами договору.
19.09.2020 між сторонами підписано та скріплено печатками Акт виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до якого послуги з оренди майна було надано позивачем у повному обсязі. Загальна вартість наданих послуг склала 645   530,00 грн.
За доводами позивача, відповідачем виконано частково свої зобов`язання з оплати орендної плати у розмірі  446     500,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період з 01.07.2020 по 20.11.2020, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 199 030,00 грн. основного боргу.
Крім того, позивач просить суд, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати орендних платежів,  відповідно до п.6.2.1 п.6.2 договору стягнути з відповідача  7 106,51 грн. пені, 5 572,84 грн. інфляційних втрат та 1   939,28 грн. 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. 
Частиною 6 ст.283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до частини першої ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.
Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч.2, 3 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Так, відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений  строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням,  проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З наданих позивачем доказів вбачається, що орендодавець взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування об`єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно договору.  
Відповідач в порушення умов договору  сплатив на користь позивача орендну плату частково у розмірі 446   500, 00 грн., таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 199   030,00 грн. (645   530,00грн. - 446500, 00 грн.).
Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що  позовні вимоги про стягнення основного боргу зі сплати орендної плати становлять 199   030,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Позивачем заявлено до стягнення пеню за несвоєчасну сплату орендної плати  у розмірі 7106, 51 грн. та 5   572, 84 грн. інфляційних втрат та 1   939, 28 грн. 3% річних. 
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).
Пунктом 6.2.1. договору передбачено за порушення строків орендної плати  або у випадку сплати орендної плати не в повному обсязі, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України у період повної або часткової несплати, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 7   106, 51 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Враховуючи положення частини 2      статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Перевіривши розрахунок суду першої інстанції інфляційних та три проценти річних, колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог  про стягнення 5 572,84 інфляційних втрат та  1   939,28 грн. 3% річних.
Колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо надання позивачем іншого договору оренди майна №  14/07 від 14.07.2020, ніж було укладено між позивачем та відповідачем, оскільки позивачем в судовому засіданні було надано для огляду оригінал підписаного сторонами зазначеного договору, пункт 5.1. якого відмінний від редакції договору  від 14.07.2020 № 14/07 наданого  апелянтом та підписаного сторонами. Позивачем також було надано для огляду в судовому засіданні  підписаний сторонами оригінал акту виконаних робіт ( наданих послуг) № 14/07 від 19.09.2020 до договору № 14/07 від 14.07.2020 відповідно до якого загальна вартість наданих послуг склала 645   530, 00 грн.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем  було сплачено позивачу 446     500,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період з 01.07.2020 по 20.11.2020, в той час як договір в редакції, наданій відповідачем складає 212   000, 00грн (п.5.1.). 
Таким чином, посилання позивача на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив зовсім інші умови договору або зовсім інший договір не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи.
Крім того, відповідачем не надано суду доказів визнання недійсним договору оренди майна №  14/07 від 14.07.2020 в редакції, наданій  позивачем та укладеним між позивачем та відповідачем.  

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне     застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Наведені апелянтом доводи апеляційної скарги ґрунтуються на  намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, об`єктивно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а отже підстав для  його скасування  або зміни не вбачається, отже  апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживай відповідально» задоволенню не підлягає. 

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на      апелянта. 

Керуючись статтями  129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживай відповідально» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 910/461/21  залишити без задоволення.
   Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 910/461/21 залишити без змін.
    Матеріали справи № 910/461/21 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                І.М. Скрипка